OM BLÄDNINGS- OCH GALLRINGSPROCENTER. 49 1 



gallringsintervall. Visserligen skulle måhända en del svårigheter vid gallrin- 

 garnas praktiska genomförande minskas, om den av inledaren föreslagna scha- 

 blonen kunde införas, men då den enligt mitt förmenande måste anses sakna bio- 

 logiskt underlag, bör den ingalunda fa upphöjas till någon sorts allmän gall- 

 ringsregel. 



Frågan om själva gallringsprocenten är kanske mera invecklad. Om jag 

 fattade herr Nilsson rätt, tror jag mig stå på samma ståndpunkt som han, 

 i det jag ställer mig skeptisk mot förfarandet att på svagare marker göra lika 

 starka gallringar som på bättre mark. Vi fä nämligen på svag mark vänta 

 längre tid, innan bestånden åter sluta sig, varigenom vi lätt riskera markför- 

 vildning och nedsättning av produktionsförmågan, beroende pä starkare mark- 

 belysning, medan den fuktighetsbevarande markskuggan blir sämre; den sva- 

 gare marken torde ha svårare att uthärda en stark gallring än den bättre. 



Hela den premiss, på vilken inledningsföredraget grundar sig, nämligen att 

 man alltid skulle återkomma vart tionde år såväl på goda som dåliga marker 

 samt att man skulle gallra med samma procent vid alla åldrar och ä alla 

 marker, vill jag sålunda anse som otillräckligt motiverad. Det är enligt mitt 

 förmenande ett farligt företag att försöka konstruera dylika enkla schabloner 

 för de olika förhållanden, under vilka skogsbruket arbetar i våra omväxlande 

 svenska skogar. Även i andra punkter torde invändningar kunna göras mot 

 inledarens framställning, men dä jag frän denna plats ej kunnat uppfatta siff- 

 rorna i de demonstrerade tabellerna, vill jag ej nu förlänga diskussionen. 



Överjägmästare Wallmo; För min del ber jag att få säga, att när det gäl- 

 ler ingripande på god eller dålig mark, så ha träden på den dåliga marken 

 mycket värre att reagera, d. v. s. svårare att tillgodogöra sig det ökade ut- 

 rymmet. Det är därför jag utgått ifrån att tillämpa samma kraftiga huggnings- 

 procent på den dåliga marken som på den goda. 



Beträffande herrar Nilssons och Jonsons yttranden, att mitt påstående, att 

 tillväxtprocenten med dessa gallringar och blädningar skulle kunna hållas uppe 

 i den grad, som jag påvisat, skulle bero endast pä ett antagande, sä vill jag 

 säga, att det enligt sakens natur är givet, att en del antaganden måste ingå 

 i beräkningen. Dock icke bara antaganden; jag har försökt under årens lopp 

 att leta reda pä träd i åldern 80 — -100 upp till 150 år, som jag trott 

 vuxit upp med ungefärligen normalt utrymme, och studerat deras tillväxtpro- 

 cent. Dessutom har jag studerat tillväxtprocenterna i en mängd av mig under 

 årens lopp genomhuggna bestånd. Det är sålunda icke bara antaganden, som 

 ligga till grund för mina beräkningar. Faktum är, att vi måste bestämma den 

 kurs, som vi nu skola inslå pä. Det gäller att kalkylera för icke blott tiotal, 

 utan ett hundratal av år fram. Vi måste inför den ovisshet, som råder, klar- 

 göra för oss, att vi böra söka se framåt i tiden, och att vi måste slå in pä 

 den kurs, efter vilken vi hoppas i verkligheten bäst nå målet. 



Beträffande tidpunkten för återkommande med gallrings- eller blädnings- 

 huggningen i beståndet är givet, att jag icke fastslagit 10 år såsom under 

 alla förhållanden normerande, men jag har betonat, att för mig i o-årsperio- 

 den i praktiken visat sig vara väl träffad, och för avverkningsberäkningar och 

 dyhkt är den ju dessutom särdeles lämplig. I de bestånd, med vilka jag syss- 

 lat under sista 20 åren, har det visat sig, att det icke är lämpligt dröja längre 

 än högst 10 år mellan huggningarna. Det vore naturligtvis bäst att i varje 

 bestånd kunna återkomma vart år med huggningen, men det tillåter icke de 



