494 NILS SYLVÉN. 



teriseradc av torra, saftlösa gräs, synas lämpligast böra hänföras till hed- 

 serien. De döda växtresterna sönderdelas ej fullständigt för varje år. 

 Överskottet bildar ett torvlager, som dock vanligen endast uppnår en 

 mäktighet av några centimeter.» -»Ängsserien är utbildad på näringsrik, 

 frisk jordmån och utmärkes av ett vanligen artrikt växttäcke av örter 

 och gräs. Sönderdelningen av de döda växtresterna är mera fullständig, 

 och humuslagret utgöres vanligen av mull. Vanligen är denna serie 

 utvecklad på kalkrik jordmån.» -)> Kärrserien är utbildad på näringsrik, 

 fuktig jordmån. Utmärkande för denna serie är i synnerhet halvgräs, 

 Carex^ Eriophorum o. s. v., mer eller mindre rikt uppblandade med örter. 

 Den stora fuktigheten försvårar i hög grad luftväxlingen i marken. Även 

 på sönderdelningen av de döda växtresterna verkar markfuktigheten 

 hämmande. I allmänhet kommer därför varje år en del av den omedelbart 

 tillgängliga näringen att undandragas det årliga kretsloppet och upplagras 

 som torv, och torvbildningen blir sålunda starkare än inom föregående 

 serier.» »Myrserien är utbildad på näringsfattig, fuktig jordmån och är 

 karakteriserad av dvärgbuskar, delvis samma arter, som ingå i hedserien 

 t. ex. ljung, till huvudsaklig del andra arter såsom skvattram, (Lediim 

 palustre), odon (Myrtillus uliginosa), tränjon (Oxycoccus palustris), dvärg- 

 björk (Betiila nana) m. fl. Torvbildningen är inom denna serie ännu 

 starkare än inom kärrserien, och våra mäktigaste torvlager äro bildade 

 av växtsamhällen tillhörande denna serie. » Ytterligare några citat ur 

 Nilssons intressanta arbete må här meddelas. Om dvärgbuskarna heter 

 det, att de »tillväxa långsamt, hava en länge fortlevande vedstam, och 

 det blir sålunda endast bladen, antingen alla eller hos vintergröna endast 

 en del, som årligen förvissna och falla till marken. Dvärgbuskarna äro 

 sålunda utbildade för en långsam omsättning av näringskapitalet och 

 bliva karaktärsväxter för mager, näringsfattig jordmån. De olikheter dvärg- 

 buskarna visa i sin utbildning t. ex. med vinterfällande och vintergröna 

 blad synas ock stå i nära överensstämmelse med deras förekomstsätt. 

 Så t. ex. växer blåbär (Myrtillus nigra) på en jordmån, som efter allt 

 att döma är något näringsrikare än den, på vilken lingon (Vacciniimi 

 vitis idcea) växer.» »Orterna», heter det vidare, »tillväxa hastigt, för- 

 bruka sålunda årligen en stor mängd näring, och deras ovan marken 

 varande delar bortdö årligen till allra största delen. Orterna äro sålunda 

 utbildade för en hastig omsättning av näringskapitalet och bliva karaktärs- 

 växter för näringsrik jordmån. Liksom örterna till antalet äro mång- 

 dubbelt överlägsna dvärgbuskarna, så varierar också deras utbildning 

 med hänsyn till näringsomsättningen inom mycket vidare gränser. Mäng- 

 den av den organiska substans, som årligen alstras på ytenheten, och 

 den större eller mindre hastighet, med vilken förmultningen försiggår, 



