VÅRA SKOGARS ^L\RKVEGETATIO^' OCH DESS SAMBAND MED MARKBOXITETEN. 497 



»råhumus&, kommer Hesselmax in på markvegetationen. Några citat må 

 jämväl härifrån andragas: »På mullen förhärska i markbetäckningen gräs 

 och örter, på råhumus åter ris, såsom blåbär, lingon, kräkbär, mjölon 

 och ljung, men även örter förekomma mer eller mindre rikligt, såsom 

 skogsstjärna (Tyie7italis europcBaj, ekorrbärsört ( MajayitJicmum bifolium), 

 olika arter kovall ''Melmnpyrwn pratense och silimticiiDi) knärot (Goodyera 

 repensj och flera slags ormbunkar (Polypodium Phegopteris och Dryopteris). 

 Utom ris och örter finnes alltid ett mosstäcke eller i vissa tallskogstyper ett 

 lavtäcke. — — — Ju större del av humustäcket som är väl förmultnat, 

 ju mera g^mnsamt inverkar det på marken och skogens växtlighet. Gräs 

 och örter såsom vitsippa (Anemone nemorosaj och harsyra (Oxalis acetosella), 

 vilka vanligen förekomma på mulljord, kunna även om än i mindre antal 

 växa på råhumus. då myllskiktet är väl utvecklat. I synnerhet gran- 

 skogar förete på dylik mark en rent förvånande tillväxt, såsom exempel 

 kan omtalas en barrblandskog, som plägar anföras som Sveriges vack- 

 raste skogsbestånd. Den tillhör Jönåkers häradsallmänning i södra Söder- 

 manland och håller vid en ålder av 150 år icke mindre än 800 ä 900 

 kbm. pr har.» 



Efter ovan lämnade korta översikt av några för frågan om våra skogars 

 marla-egetation och dess samband med markboniteten viktigare svenska 

 arbeten ber jag härmed fä övergå till ett något utförligare referat av ett 

 enbart hithörande frågor behandlande arbete, ett arbete, som närmast föran- 

 lett mitt uppträdande som föredragshållare vid detta möte. Arbetet i fråga är 

 den fmske skogs- och naturvetenskapsmannen A. H. Cajaxders 1910 

 publicerade avhandling »Uber Waldtypen», ett arbete, vari med styrka 

 hävdas den stora betydelse, mark\"egetationens studium har vid lösandet 

 av markbonitetsfrågorna. 



Växterna äro vid sitt uppträdande beroende av talrika faktorer, av 

 klimatet, av marken, av djur, av växtparasiter o. s. v. Av dessa faktorer 

 spela framförallt klimat och mark en mycket stor roll. Då båda från 

 ställe till ställe äro underkastade stora växlingar, är det naturligt, att 

 också växttäcket på jorden skall variera högst betydligt. De sistnämnda 

 båda faktorerna förändras blott så småningom, men trots detta äro van- 

 ligen växtsamhällena relativt strängt begränsade och lätt urskiljbara, 

 beroende i främsta rummet på de olika arternas inbördes kamp för till- 

 varon. Den i kampen för tillvaron i stort sett bäst utrustade arten 

 dominerar och blir beståndsbildande. Att växtsamhällena ha kampen för 

 tillvaron att tacka för sin jämförelsevis stora regelbundenhet och sina 

 mer eller mindre skarpt markerade gränser framgår bland annat därav, 

 att, så länge kampen för tillvaron ej gör sig gällande, är vegetations- 

 täcket relativt brokigt, så snart kampen inställer sig, blir växttäcket be- 



