498 NILS SYLVÉN. 



tydligt mera regelbundet. Exempel härpå lämna brandfälten och hyg- 

 gena i våra skogar, där till en början kampen arterna emellan är så gott 

 som upphävd och följaktligen en den mest brokiga vegetation infinner 

 sig. I skogen äger kamp rum ej blott mellan träden i skogsskikten utan 

 även mellan markvegetationens arter. 



Mer eller mindre rena bestånd bli i regel slutresultatet i arternas 

 kamp för tillvaron. Undantag givas dock från denna regel. Så exempel- 

 vis då ett växtsamhälle förvandlas till ett annat, t. ex. då en tallskog 

 övergår till en granskog. Även verkligt stabila biandbestånd existera 

 dock. Exempel på dylika ha vi i våra lövängar. Och anmärkas må här- 

 vid, att dessa anträffas på den fruktbaraste marken. Ju gynnsammare 

 ståndorten är, ju mera blandat är beståndet, ju ogynnsammare ståndort, 

 desto renare bestånd. 



I kulturpåverkade skogar saknas ofta nog den för naturbestånden ut- 

 märkande regelbundenheten. På fullständigt likvärdiga lokaler kunna vi 

 här träffa än tall, än gran, än björk o. s. v., eller ofta nog möta biand- 

 bestånd av olika typ. Kampen för tillvaron trädarterna emellan har här 

 upprepade gånger upphävts, gång efter annan ha här lokaler skapats, 

 där till en början ingen kamp existerat. Exempelvis må vi här blott 

 återigen erinra om brandfälten och hyggena! 



Under alla omständigheter blir emellertid markvegetationen mindre 

 än trädvegetationen direkt påverkad av människan. Markvegetationen i 

 skogen är jämförelsevis regelbunden. Och huvudorsaken härtill ha vi 

 att söka i markväxternas betydligt kortare omloppstid än trädens. Skogs- 

 risen leva ungefär lika många årtionden som skogsträden århundraden. 

 Följderna av ett avbrott i trädens inbördes kamp för tillvaron visa sig 

 under en mycket lång följd av år, vad markväxterna åter beträffar, åter- 

 ställes den ursprungliga jämnvikten och regelbundenheten ofta inom några, 

 ej sällan till och med inom ett enda årtionde. 



I kulturtrakterna är därför i främsta rummet markvegetationen karak- 

 teristisk för ståndorten, trädslaget däremot kan växla. Så träffa vi exem- 

 pelvis på mark av viss typ (tämligen god, frisk moränmark) en mark- 

 vegetation av huvudsakligen blåbär och skogsmossor (Hylocomimn-^SixX.&x) 

 och detta oberoende av om skogen är en tall-, gran- eller björkskog. 

 Helt naturligt framstå dock i de olika skogarna vissa mindre olikheter 

 i markvegetationen, variationer beroende av olika belysningsförhållanden, 

 olikheter i strömaterialet och olika markfuktighet etc. Sålunda är ju 

 aldrig markvegetationen i en granskog fullständigt densamma som i en 

 närgränsande tallskog på samma mark, men skillnaden är ju dock i regel 

 jämförelsevis obetydlig. 



