536 TRÄVARUMARKNADEN. 



indfört omvendt, saaledes at Förklaringen bör laeses paa folgende Maade: 

 d er det ubeskadige x\gern, c har en sort Randsone, b er det Agern hvor 

 der ogsaa längs Fröbladenes Inderside er en sort Rand, og a er det stfer- 

 kest beskadigede x\gern. L. A. Hauch. 



Till frågan om skötseln av enskildes skogar i 

 lappmarken. 



I Svenska trävaruexportföreningens här nyligen återgivna framställningar till 

 Kungl. Maj:t i ovanstående ämne beröras bland annat de under senaste 10 

 åren företagna utsyningarna av torrskog i byarna Granträsk, Nyby och Flaka- 

 träsk såsom särskilt belysande i fråga om följderna av det sätt, varpå staten 

 handhaft och handhar skötseln av enskildas skogar i lappmarken. Då under- 

 tecknad i egenskap av assistent å Fredrika revir, till vilket dessa inom Lyck- 

 sele socken belägna byar höra, varit i tillfälle att taga närmare kännedom om 

 deras skogsförhållanden samt åsyftade utsyningar, och då denna tidskrifts läsare 

 av trävaruexportföreningens yttranden torde ha erhållit en något snedvriden 

 uppfattning härom, anser jag mig i sak böra lämna några vägledande upp- 

 lysningar. 



Granträsk, Nyby och Flakaträsk ligga å det s. k. Stöttingfjället, en höjd- 

 sträckning, som börjar på gränsen mellan Lycksele och Vilhelmina socknar 

 och anses fortsätta mellan Örträsks och Fredrika kyrkbyar ända ner till Bal- 

 berget i Bjurholms socken. Någon fjällnatur i egentlig mening förekommer 

 här ej, men växtligheten erhåller en särprägel bland annat genom att skogen 

 består av i allmänhet rena granbestånd, som äro av en trädens hela ålder 

 genomgående svag växtlighet och tämligen glesa samt mycket utsatta för snö- 

 brott. Större delen av de tre byarna äges av Mo och Domsjö aktiebolag. 



Orsakerna till de av trävaruexportföreningen omnämnda stora torrskogsav- 

 verkningarna under de senaste tio åren, i vad de i verkligheten avse torr skog, 

 äro bland annat följande. — Innan bolaget förvärvade äganderätten till de 

 särskilda hemmanen och hemmansdelarna inom de tre byarna, innehade det 

 så gott som undantagslöst avverkningsrätten till skogen å desamma. Därvid 

 hade dock hemmansägarna förbehållit sig all torrskog, men då de enligt över- 

 enskommelserna ej ägde rätt sälja den och å sina vidsträckta skiften till 

 husbehovsändamål endast tillvaratogo det lättast åtkomliga torrvirket, kom det 

 övriga att bliva kvarstående eller kvarliggande i skogen. Torrgran ansågs 

 dessutom förr knappast användbar annat än till bränsle i brist på bättre, endast 

 en del av de mera långväxta stammarna tillvaratogs såsom bomslanor o. d. 

 och återstoden fick långsamt multna ner till åtlydnad av trävaruexportförenin- 

 gens stolta bud: härutinnan bestämmer endast industrien. När emellertid 

 industrien mera allmänt kom att använda torrt granvirke till sågtimmer och i 

 synnerhet sedan man — omkring år 1905, för vad dessa trakter angår — 

 började begagna det vid pappersmassetillverkningen, tog avverkningen av torr- 

 gran fart härstädes, där bolaget under tiden fullständigat sina hemmansköp. 

 Härvid är särskilt att märka, att skogsägarna då tillätos att nian ulsyning i 

 skogen avverka och nedköra torrvirke och vindfällen till vattendraget för att 



