ordinarie natur i allt högre grad skötas av extra personal, har på sistone 

 ett ännu förkastligare moment av denna polik kommit till synes i de s. 

 k. säsongarbetena. Dessa bestå däri, att de behövliga assistenterna icke 

 förordnas pä helår utan endast under den tid, de äro absolut oumbär- 

 liga. Härav förklaringen till vintermånadernas stora arbetslöshet. 



Ar nu detta ett staten fullt värdigt tillvägagångssätt? 



Vad skulle man månne säga inom andra tjänstemannagrupper, om deras 

 avlöning indroges, så fort den direkta tjänstgöringen upphörde? 



Man måste verkligen hoppas, att den nu berörda anställningsformen 

 endast är ett provisorium huvudsakligen föranlett av penningbrist och 

 icke blir skogspersonalens framtidsperspektiv. 



Ej heller torde det anses förmätet att hemställa, om ej tiden snart 

 vore inne tor att större omtanke om skogspersonalen komme till synes 

 hos dem det vederbör att värna om sina underordnades berättigade 

 anspråk och intressen. Skogens eget behov skulle blott alltför väl gå 

 hand i hand med en dylik omtanke. 



Även om personalbehovet inom en näringsgren sådan som skogshan- 

 teringen ställer sig till synes olika sommar och vinter måste man be- 

 klaga, att en arbetsgivare som staten endast har ögon för de mera på- 

 trängande göromålen utan att samtidigt tillgodose de mindre hastande. 



