6 I 2 SKOGSADMINISTRATIONKN. 



borde beredas att fä mark, varom nu är fråga, förklarad såsom besparingsskog och därigenom 

 inordnad under härför gällande författning och regler. I sådant syfte vore det nödigt, att 

 markerna icke uppdelades mellan de skilda delägarna, med avseende varpå styrelsen får 

 föreslå, att förbud utfärdas mot skifte av sådan skogsmark, varom nu är fråga, intill den I 

 juli 1 918. Intresset för bildande av sockenallmänningar har vaknat flerstädes i riket och 

 inom vissa delar av Kopparbergs län hava även under senare aren bildats sådana allmänningar 

 eller besparingsskogar. Sedan Eders Kungl. Maj:t genom nådigt brev den Sjuni 1894 för- 

 klarat att, därest från skifteslag inom Venjans socken en tredjedel av skifteslagets hela av- 

 rösningsjord efter uppskattning avlämnades lagligen utbruten till en under allmän vård ställd 

 och i ett sammanhang belägen besparingsskog, jordägarna inom sådant skifteslag ägde att, 

 såvitt annans rätt därigenom icke förnärmades, och därest icke genom lag annorlunda vore 

 eller bleve bestämt, fritt förfoga över återstående två tredjedelar av avrösningsjorden med 

 därå växande skog, hava nämligen bildats ej mindre än nio besparingsskogar inom socknen, 

 den sista år 1908. 



Beträffande lagförslagets speciella delar får styrelsen ifråga om 4 § instämma i den erinran, 

 som gjorts av Eders Kungl. Maj:ts befallningshafvande. Vidare anser styrelsen i likhet med 

 överjägmästaren att bestämmelserna angående ägas förvaltning icke äro fullt tillfredsställande, 

 då enligt 6 § delägarna kunna besluta om grunderna för förvaltningen på sådant sätt, att en 

 för skogsproduktion lämplig äga icke varder föremål för tillfredsställande skogsvård. Jäni 

 föres denna nästan obundna frihet för delägarna att bestämma om grunderna för förvaltningen 

 av sådan äga med samma delägares maktlöshet i fråga om äga, som ställts under avverk- 

 ningsförbud, synes olikheten bliva alltför stor. Enligt bestämmelserna i 8 § kan skogen å 

 en äga, som ställts under avverkningsförbud, bliva icke blott skyddad utan även väl vårdad 

 medelst skogsictsyiiing genom skogsvårdsstyrelsens försorg. Däremot möter intet hinder för 

 att skogen å en äga, som ställts under förvaltning, kan även framgent bliva föremål för en 

 ruinerande stark avverkning och bristande värd. Det vore fördenskull önskvärt, att i lagen 

 angäves mindre allmänt än vad i 6 § 3 mom. skett grunderna rörande avverkning och vård 

 av skog ä sådan mark, som ställts under förvaltning. Visserligen torde möjligen böra und- 

 vikas att lämna sä restriktiva bestämmelser, som föreslagits i i § av den norrländska skogs- 

 värdskommitténs förslag till lag för sockenallmänningarna och besparingsskogarna, i synnerhet 

 som de nu ifrågavarande skogarnas tillstånd i regeln lärer vara sådant, att å dem icke lämp- 

 ligen kan omedelbart tillämpas hushällningsplaner, som avse skogens framtida bestånd samt 

 högsta och möjligast jämna avkastning. För skogsvården vore lämpligt, om de i första hand 

 sköttes efter anvisning av skogsvärdsstyrelsens tjänsteman. Denne kunde sålunda antingen 

 årligen eller på en gång för vissa år efter skogens storlek och beskaffenhet i övrigt lämna 

 råd och anvisningar rörande vad som borde avverkas ock huru därvid skulle förfaras. Vore 

 delägarna i tillfälle inhämta anvisning rörande skogens skötsel av annan fackman, borde 

 denne därvid lämna skriftliga förslag, som underställdes skogsvårdsstyrelsens prövning. Om 

 delägarna över huvud taget hysa intresse för att värda skogen ä de samfällda markerna, inne- 

 bure väl ett sådant förfarande, som nu föreslagits, det lindrigaste band de kunde underkasta sig. 



Sista momentet i 6 § skulle med avseende härpå omarbetas. 



Har beslut fattats om ägas ställande under förvaltning och detta beslut vederbörligen god- 

 känts, synes vara ändamålsenligt, att delägarna icke finge under lagens giltighetstid häva 

 samma beslut. Domänstyrelsen får hemställa, att stadgande härom intages i lagförslaget. 



Det vore enligt styrelsens mening jämväl önskvärt, att de under skogsvärdsstyrelsens för- 

 valtning ställda medel kunde få användas för samtliga hithörande marker, ehuru en stor del 

 av dem torde vara kommuns tillhörighet, vilket enligt nu gällande bestämmelser utgör hinder 

 för dylika medels användande för skogsvård ä dem. Det torde dock utan sädana medel 

 kunna möta svårighet att försätta en helt eller delvis kalavverkad samfälld mark i nöjaktigt 

 skogbärande skick, då enligt lagförslagets 7 § delägare utan sitt medgivande icke finge på- 

 föras utgift i annan mån än genom användande av pä honom belöpande andel i ägans av- 

 kastning. De mest vanvårdade och överavverkade markerna, vilka givetvis bäst äro i behov 

 av vård, torde åtminstone ej under närmaste tiden kunna utan fortsatt överavverkning lämna 

 sådan avkastning, att därmed kan bekostas deras förvaltning och vård, häri inbegripet nödig 

 skogsodling. Såsom ett ytterligare motiv i nu angivet avseende får styrelsen erinra därom, 

 att därest en kommuns samfällda mark uppdelades på de skilda skifteslagen, hinder enligt 

 nu gällande bestämmelser ej synes möta för att använda de under skogsvårdsstyrelsens för- 

 valtning ställda medel för skogsvård å den delade marken, då den ej längre tillhörde kom- 

 munen. För skogsvärden är emellertid av betydelse att de samfällda markerna icke upp- 

 delas. Lagstiftningen bör sålunda icke fresta ägarna till en dylik delning, utan fastmer söka 

 förekomma en sådan. Därest de under skogsvärdsstyrelsens förvaltning ställda medel finnas 



