OM KUBIKMASSA OCH FORM HOS GRANAR AV OLIKA FÖRGRENINGSTYP. 675 



till deras i allmänhet obetydliga dimensioner och låga kubikmassa. I 

 överensstämmelse härmed representera /"-granarna ofta nog en relativt 

 hög medelformklass. Frän 8 olika bestånd ha /-granar blivit föremål 

 för närmare uträkning och representera de härvid i 2 fall (25 %) högsta 

 och i likaledes 2 fall (25 =0) näst högsta medel-formklassen, i vardera 

 I fall {12,5 %) komma de i fråga om medel-formklasserna i 6:te, 7:de, 

 8:de och gide rummen. 



Några ord må här även nämnas om de uppritade kurvorna. I stort 

 sett torde man nog kunna säga, att de för huvudtyperna visa ett någor- 

 lunda jämnt förlopp, mer eller mindre överensstämmande med binominal- 

 kurvans. I de fall, då materialet varit störst, blir överensstämmelsen 

 med binominalkurvan också den bästa. Se vi exempelvis på de för 

 Malingsbo-beståndet n:o S uppritade kurvorna för 70 rena kamgranar, 

 204 borstgranar, 54 bandgranar och 60 plangranar, \isa de alla ett 

 tämligen jämnt och relativt idealiskt förlopp. Även de för beståndets 

 60 ac-gransLT uppritade kurvorna äro här tämligen jämna. Om <7c"-kurvorna 

 visa ett mindre jämnt förlopp, är ju dock ej annat än i sin ordning; två- 

 eller tretoppiga kurvor för mellanformerna mellan tvenne enhetliga huvud- 

 typer vore ju just vad man kunde vänta: de mera r-lika individen borde ju 

 koncentrera sig kring ett lägre medelvärde och de mera <?-lika kring ett högre. 

 Genom addition av de två kurvornas (den för de mera t-lika och den för de 

 mera ^-lika av <:7t--granarna) plus- och minus-varianter uppkommer lätt en 

 höjning av själva <7t-kurvan mellan c- och ^?-höidlägena. En dylik höj- 

 ning kan också bero på rikligare förekomst av renare mellanformer mel- 

 lan (7- och c-granar, vilka mellanformer gruppera sig kring ett medel- 

 värde mellan medelvärdena för de mera ^--lika och de mera <:7-lika ac- 

 granarna. Ett närmare studium av de för de olika bestånden uppritade 

 kurvorna skall visa, att i flere fall dylika ansatser till 2- eller flertoppighet 

 kunna spåras just hos ^?6"-kurvorna. Att band- och plangranarna ofta 

 förete mer eller mindre oregelbundna oeh mångtoppiga kurvor får helt 

 säkert tillskrivas deras relativt ringa individtal. Då ett större antal in- 

 divid tillhörande dessa typer undersökts, ha kurvorna även för dem 

 blivit relativt jämna. De i stort sett regelbundna och jämna kurvorna 

 tyda bestämt på, att de uppställda huvudtyperna äro jämförelsevis en- 

 hetliga, och att till dem hänförts jämförelsevis likartade förgreningsformer. 



Slutligen må här något diskuteras ålderns och markbeskaffenhetens in- 

 verkan på de olika förgreningstypernas uppträdande och utveckling. Av 

 tabell I framgår, hurusom kamgransartade granar förekomma i någor- 

 lunda stort antal inom alla de undersökta bestånden. Det lägsta procent- 

 talet, 20,8 ^o , nå de i Malingsbo-beståndet n:o 4, en c:a loo-årig, moss- 

 rik och växtlig granskog, det högsta, 46,5 °o , i Sundsmarken-beständet, 



