676 Nils Sylvén. 



en c:a 60-årig, växtlig, mossrik(-örtrik) kulturskog av gran. I trenne 

 andra c:a 1 00-åriga granbestånd av liknande typ som Malingsbo-beståndet 

 n:o 4 nå de resp. 21, 22 och 30,8 % . I ett andra 60-årigt, tämligen 

 växtligt granbestånd av mossrik typ, Grönsinka-beståndet n:o i, utgör 

 deras procenttal 33,1 % . Tvenne c:a 70-äriga bestånd av växtlig, moss- 

 rik typ visa procenttalen 32,7 och 36,3. Inom tre c:a 90-åriga mer eller 

 mindre trögväxande bestånd av mossrik typ uppgå samma procenttal till 

 resp. 25,5, 25,9, 39,8. Det äldsta undersökta beståndet, en c:a 120-årig, 

 växtlig, mossrik granskog, Malingsbo-beståndet n:o 7, ger 26,4 %", det 

 yngsta, en c:a 45-årig, växtlig, mera örtrik granskog, Malingsbo-beståndet 

 n:o 5, 31,1 % kamgransartade granar. Att beståndets ålder här skulle 

 haft något att göra med kamgranarnas mer eller mindre rikliga uppträ- 

 dande borde ju utan vidare vara uteslutet; de meddelade procentsififrorna 

 visa ju också tydligt att så ej varit fallet. De inom de olika bestånden 

 ofta företagna borrningarna ha också för kamgranarna gifvit samma ålder 

 som för beståndets öfriga granar. Då äldre eller yngre granar anträffats 

 i bestånden, ha de alltid uteslutits, vilken förgreningstyp de än tillhört. 

 Procentsiffrorna för de kamgransartade granarna visa ju ej heller för 

 de olika skogstyperna några i särskild riktning gående olikheter. Fram- 

 hållas må dock härvid, hurusom Sundsmarken-beståndet, som tillhörde 

 en särskildt god och växtlig skogstyp, givit det högsta procenttalet 

 kamgransartade granar. Samtidigt bör då observeras, att ett bestånd 

 tillhörande en av de mest trögväxande skogstyperna, Malingsbo-beståndet 

 n:o 9, givit det näst högsta procenttalet, 39,8 y^, för samma grantyper. 

 1 detta sammanhang må också kraftigt betonas, att kamgranarnas plats 

 inom bestånden ej på något sätt kunnat vara orsaken till deras större 

 växtkraft. I full överensstämmelse med granar av andra förgreningstyper 

 ha de kamgransartade granarna uppträdt överallt i bestånden såväl i 

 glesare som tätare bestånd, såväl i beståndskanterna som inne i bestånden. 

 De rena kamgranarnas höga formklasstal visa ju också, att dessa kanske 

 rent av oftare än andra granar förekommit inne i de tätare delarna av 

 bestånden. De meddelade kurvorna visa de.ssutom, hurusom enstaka 

 individ av högsta diameter och kubikmassa, egenskaper som i allmänhet 

 varit att tillskriva friställning eller kantställning inom bestånden, träffas 

 i ungefär samma procenttal inom en var förgreningstyp. 



