OM KUBIKMASSA OCH FORM HOS GRANAR AV OLIKA FÖRGRENINGSTVP. 677 



Slutord. 



De resultat, vartill mina »Studier över granens formrikedom, särskilt 

 dess förgreningsformer och deras skogliga värde» förut lett, ha av ovan 

 meddelade undersökningar ytterligare bekräftats. Granar av kamgrans- 

 artad förgreningstyp måste, synes det mig, efter vad ovanstående un- 

 dersökningar givit vid handen, betraktas såsom våra växtligaste gran- 

 former. Av mina föregående undersökningar att döma synas de där- 

 till vara i högre grad än granar av andra förgreningstyper fria från röt- 

 skada. Xägon närmare undersökning i fräga om rötskadors upj:)trä- 

 dande inom de olika förgreningstyperna inom de senast studerade gran- 

 bestånden har jag dock ej kunnat göra. Då det av mina senaste un- 

 dersökningar otvetydigt framgått, att de kamgransartade granarna visat 

 den största växtkraften, må dock framhållas såsom ett känt sakförhål- 

 lande, att ej blott hos skogsträden utan jämväl hos andra växtformer 

 växtkraft och frihet från sjukdomsanlag gå hand i hand. Otvivelaktigt 

 torde dessutom vara, att kamgrenigheten är en ärftlig egenskap. Kultur- 

 försök med granar av avvikande förgreningstyp ha ju upprepade gånger 

 visat, att förgreningskaraktärer äro ärftliga. Kamgranarnas uppträdande 

 uti naturen tyda ju också pä förgreningstypens ärftlighet. Redan för 

 de ovan behandlade bestånden har ju anmärkts, att kamgranarna ofta 

 förekommo fläckvis mer eller mindre ensamhärskande. Den relativt 

 rika förekomsten av yngre, självsädda. kamgransartade granar i Malingsbo- 

 bestandet n:o 5 just i kanten mot det äldre Malingsbo-bestandet n:o 2 

 med dess kantställda kamgranar (se fig. 8) talar också ett tydligt spräk 

 för kamgranskaraktärens ärftlighet. Och i vissa delar av vårt land sy- 

 nas kamgranarna rent av dominera över granar av annan förgrenings- 

 typ. Under resor i Värmlands västra skogstrakter förliden sommar 

 frapperades jag av kamgranarnas rikliga förekomst därstädes. Vi ha 

 här att göra med snörika områden, där nederbördsförhållandena ställa 

 ökade krav på skogsträdens motståndskraft mot snötryck. Alldeles som 

 i alpskogarna exempelvis i Engadin-dalarna ha vi måhända här närmast 

 att söka orsaken till kamgranarnas rikliga uppträdande i naturens urval ax- 

 en mot snötryck motståndskraftig granform, en granras med ärftliga för- 

 greningsegenskaper. ^ 



Om vi alltså måste betrakta de kamgransartade granarna som våra 

 växtligaste och i samband härmed såsom våra minst rötskadade granar, 



' Jmf. Nils Sylvén, Strödda iakttagelser frän en studieresa i Mellaneuropa. Skogsvårdsf. 

 tidskr. 1912, fackuppl., sid. 56*. 



