68o ERNST ANDERSSON. 



digheter andra årstider kunna vara mera ändamålsenliga än vintern för 

 avverkningen. Detta påstående gäller dock endast trädens fällning, 

 men icke själva tillredningen av virket. 



Den vanliga vinteravverkningen medför i själva verket vissa olägen- 

 heter, varöfver iakttagelser dagligen kunna göras. Så t. ex, kan vinter- 

 fällt virke, särskilt av björk och asp eller av img och föga kärnfull barr- 

 skog, icke flottas utan föregående torkning, vilken dels är rätt besvärlig, 

 dels kan medföra försämring av virket. Om torkningen går fort, spricker 

 virket, så att det för vissa ändamål blir oanvändbart, och om den går 

 långsamt, blånar virket med samma påföljd. Toppar av barrträd, som 

 kvarligga i skogen över sommaren, angripas i regel av insekter, vilka 

 på de långsamt torkande stammarna hava gynnsamma avelsförhållanden. 

 Genom att dessa insekter borra och underminera barken kunna de även 

 bidraga till infektion genom den ovannämnda blåytesvampens sporer, för 

 vilka nämnda insekter antagligen även äro såningsmän. 



Vid ungskogens avverkning på vintern, sådan densamma för närvarande 

 bedrives, har man alltså att välja mellan virkets försämring genom sprickor 

 och blåyta eller dess sjunkning. De nämnda skadliga insekternas utveck- 

 '^J^g gynnas också ofta i en grad, som kan bli menlig för den kvarva- 

 rande skogens trevnad. 



Om man av sådana anledningar nödsakades låta ungskogarna stå 

 ogallrade, skulle härigenom dubbel förlust åstadkommas, dels en direkt, 

 genom virkesförlust, dels en indirekt, bestående i att dessa skogar av 

 brist på beståndsvårdande huggningar icke kunde lämna en så fördelaktig 

 produktion, som eljes vore möjligt. 



Då flottningen är det enda transportmedlet för virke i stora delar av 

 vårt land och då flottlederna äro med mycken kostnad ordnade, så att 

 transporten på dem är billig, samt slutligen virket på ett förträffligt sätt 

 i vattnet bevaras från såväl blåyta som sprickor, så är det en olägenhet 

 av betydande räckvidd, att ungskogsvirke på grund av dess benägenhet 

 att sjunka ej kan flottas utan att först underkastas sådan behandling, 

 att dess kvalitet riskeras genom sprickor eller blånad. 



Sjunkningens orsaker äro att söka i virkets byggnad. Som bekant 

 består virket huvudsakligen av cellulosa och lignin, vilka båda be- 

 ståndsdelar äro tyngre än vatten. Då oaktat detta en del virke flyter i 

 vatten, måste denna omständighet bero på, att virket är uppbyggt av 

 nämnda beståndsdelar i en porös form samt att det i mellanrummen 

 innesluter luft, som ej tillåter vattnet att omedelbart intränga. Vanligen 

 finnes dock jämte luften även vatten, som upptages av det levande 



* Jämför V. Ekman. Några iakttagelser vid tillvaratagande av vindfälld skog, S. Y. T. 

 1905, sid. 24. 



