OM LÄMPLIGASTE ÅRSTIDEN FÖR AVVERKNINGENS UTFÖRANDE. 68 1 



trädet och transporteras genom veden från roten till bladen eller barren, 

 som transpirera vatten i stora mängder. Denna trädens livsfunktion om- 

 besörjes, vad vattentransporten beträffar, av splintveden. Den hos äldre 

 stammar förekommande s. k. kärnveden, som utmärkes därav, att kärlen 

 tilltäppts genom avsättandet av fasta, för vatten svårlösliga ämnen, har 

 i allmänhet förlorat sin vattenledande förmåga, och kärlen innesluta nu- 

 mera icke stora vattenmängder men däremot luft. Kärnveden är därför 

 i allmänhet åtskilligt lättare än vatten. Splinten innehåller däremot vat- 

 ten i sådan mängd, att den sjunker, om man skiljer den från kärnveden, 

 som alltså är den del på vilken stockarnas flytförmåga beror. Ungt, 

 föga kärnfullt virke sjunker därför till betydande mängder, så snart det 

 på våren utlägges i vattnet för flottning. På grund därav att vatten 

 småningom intränger i splinten och uttränger luften, sjunker virke även 

 under flottningens gång. 



Visserligen kan man genom lufttorkning på land giva även sådant 

 virke fl\'tförmåga. Resultatet blir emellertid ofta ogynnsamt, i det att 

 en mängd stockar redan vid irullningen flyta så tungt, att endast några 

 decimeter av toppänden synas över vattenytan. Givetvis beror detta 

 till stor del på svårigheten att upplägga virket med sådan omsorg, att 

 alla stockar komma i tillräcklig beröring med luften.^ Till de svårare 

 olägenheterna vid torkning på land av barkat virke hör även den förut 

 nämnda sprickningen i vältornas yttre delar samt att virket blånar i dess 

 inre delar. 



I syfte att finna en metod för virkets torkning, som icke vidlådes av 

 dessa olägenheter, har jag utfört en del avverkningsförsök under olika 

 årstider. 



Vid dessa avverkningsförsöks planläggning har jag utgått från känne- 

 dom och erfarenhet om vissa avverkningssätt, som förr i tiden allmänt 

 brukats i stora delar av Sverige. Mina iakttagelser härröra från Tivedens 

 skogstrakter på gränsen mellan Närke och Västergötland. 



Äldre förfaringssätt. 



Ännu i slutet av förra århundradet förekom det så kallade »svedje- 

 bruket», som hade det dubbla målet att skaffa terräng för sådd av 

 »fallråg» och tillreda kolved, så att den skulle bliva torr och kolnings- 

 färdig på en sommar. Vid svedjebruket tillgick så, att skogen ■»syr- 

 fälldes;>' på våren, vanligen före, men eljes efter vårbruket och fick sedan 

 ligga »i riset», d. v. s. okvistad och obarkad. Då barret förändrat sin 



» Jfr. Axel Löf, S. F. T. 1914. 



* Om skogen var långväxt, kunde tvänne arbetare fälla skog till en större mila på en dag. 

 Denna ssyrfallning') må ej förväxlas med den i det föliande behandlade ihöstfallningenT/. 



