682 ERNST ANDERSSON. 



gröna färg till röd, vanligen vid midsommartiden, antändes hygget, varvid 

 riset avsveddes och stammarna, svärtade, stundom delvis brända till halva 

 diametern, voro relativt lätt åtkomUga för yxan. Efter fällningen an- 

 grepos stammarna alltid av insekter, tallen av märgborren, granen av 

 barkborren, vilka borrade barken, varvid safterna i kambiumlagret 

 råkade i jäsning, till den grad, att en syrlig lukt kunde förmärkas på 

 långt avstånd från »riset» (hygget), därav namnet »syrfällning» upp- 

 kommit. 



Genom att träden fingo behålla riset, transpirerade barren en del av 

 stammarnas fuktighet, men i vårsolen vissnade barren snart bort och 

 kunde sedan ej tjäna detta ändamål. Arbetet med att få virket torrt 

 fortsattes av barkborrarna, som underminerade barken, vilken sedan var 

 så löst fastsittande , att luften fick tillträde och torkningen blev ganska 

 fullständig. Skedde bränningen före midsommar, förstördes insekterna och 

 deras avel, vilket naturligtvis var fördelaktigt för den kvarvarande skogen, 

 men uppsköts bränningen in i juli, hände lätt att märgborren undgick den- 

 samma, medan barkborren vanligen är kvar under barken åtminstone till den 

 15 juli, ofta längre.^ För sen bränning medförde därför en oerhörd förök- 

 ning av dessa insekter, vilken kunde vara ödesdiger för angränsande 

 skogstrakter. Av hänsyn dels till rågsådden, som var det egentliga 

 ändamålet med -bränningen, dels till faran att stammarna kunde upp- 

 brännas, om de voro för torra, brukade denna som sagt ske redan mid- 

 sommartiden. 



Då veden så behandlad blev tämligen torr, och — om bränningen 

 skedde i rätt tid — barkborresvärmarnas storlek hölls inom rimHga grän- 

 ser, kunde syrfällningen synas äga vissa fördelar även för ett nutida skogs- 

 bruk. Men den har blivit bortlagd, av den orsak att veden, som skadas dels 

 genom bränningen, dels genom sprickor och blåyta, ej kan användas för 

 annat ändamål än kolning. Och kolningen får numera icke disponera 

 hela bestånds virkesmassa utan endast det sämsta avfallet, då de övriga 

 delarne av virkesmassan finna bättre lönande användning som timmer, 

 trämasseved och props. 



I Tiveden brukades nämligen i slutet av förra århundradet även en 

 annan avverkningsmetod i det att granen fälldes i juni månad, under sav- 

 tiden, i syfte att tillvarataga barken för garvningsändamål. Garvarbark var 



^ Märgborren, som i regel har endast en generation varje är, övervintrar alltid som full- 

 bildad och är fortplantningsfärdig redan första vårdag, innan ännu snön helt och hållet smält 

 bort. Barkbarren synes fordra högre temperatur, ty hans svärmningstid inträffar en månad 

 senåre än märgborrens. Då utvecklingen frän ägg till fullbildad insekt går på 8 a 10 

 veckor för båda dessa arter, måste i regel barkborrens första generation bliva senare än 

 märgborrens. 



