688 ERNST ANDERSSON. 



gör, att virket måste utlastas, i mån som det framköras från skogen. 

 I sådant fall är höstfällningens betydelse mycket stor, ty om virket 

 lättnat lo å 15 procent, så minskas också fraktkostnaden med 10 ä 15 

 procent. 



Avverkning och drivning. 



Huruvida skogsarbetet genom införandet av höstfällning påverkas i över- 

 vägande fördelaktig grad eller ej, torde ej kunna definitivt avgöras, helst 

 som förhållandena arta sig olika vid skilda klimatförhållanden. 



Vad först beträffar själva avverkningen, så visade det sig vid år 1908 

 i något större skala utförd höstfällning som en olägenhet, att arbetaren 

 måste behandla varje träd två gånger, nämligen först fälla det och en 

 månad senare återkomma för att tillreda virket, varjämte detta då be- 

 fanns svårbarkat på den grund att barken torkat. Svårare var dock 

 detta arbete icke då, än under de kallare vinterdagarna. Själva höst- 

 fällningen på bar mark är naturligtvis mycket lättare än fällning vinter- 

 tiden, då den ofta meterdjupa snön måste bortskottas omkring varje 

 träd, som skall fällas. 



En annan olägenhet är, att virket måste köras ihop och läggas i vältor 

 vid vintervägarna, innan för mycket snö faller, men en fördel är att dessa 

 sedan kunna framköras t. ex. i mars månad, då snön norrut vanligen blir 

 så djup, att avverkningen nästan omöjliggöres. Någon gång, om upprepade 

 mindre snöfall och töväder omväxla, fyllas vältorna med is, som med- 

 för en del besvär vid lastningen. För att undvika detta böra vältorna 

 täckas med granris. Att dessa olägenheter emellertid icke överväga för- 

 delarna framgår därav, att befolkningen på många trakter i Norrland gärna 

 börjar avverkning (på vanligt sätt) redan i september, varefter timret vid 

 första snöfall hopköres och får ligga i vältor, medan timmerdrivning 

 utföres på annat håll, intilldess denna måhända blivit omöjliggjord, ge- 

 nom att snön blivit allt för djup. Då framköres det höstavverkade, 

 virket, som alltså utgör reservarbete. Såväl ur avverkningsmanskapets 

 som körarnas synpunkt är det alltså mera förmånligt att förskjuta av- 

 verkningstiden till september och augusti än att förflytta den framåt till 

 april och maj, dåden myckna snön, den bristande skaren och vattenflödet i 

 hög grad försvåra eller rent av omöjliggöra arbetets fortsättande. Det 

 lönar sig dåligt att gräva sig ned genom i ä 2 meter hård snö för att 

 kunna fälla en 10 ä 15 centimeter grov gran och sämre ju glesare de 

 till avverkning avsedda träden stå. Även hopkörningen går bättre på 

 hösten, än sedan snön blivit djup, och framkörning utmed basvägarna 

 är det enda arbete, som kan ske obehindrat ända tills snön går bort. 



