6g2 ERNST ANDERSSON. 



innehålla ofta mera vatten än friska träd med rik barrklädnad. Därom 

 har jag i är varit i tillfälle göra iakttageKser på flera av årets brand- 

 fiilt. Klart är även, att om ett träd är mycket barrfattigt, detsamma 

 ej kan uttorka så fullständigt genom höstfällnnigen som frodvä.xta träd 

 med rik barrbeklädnad. 



Biologiska förhållanden. 



Dä man i ett tätt slutet bestånd verkställer en gallring, d. v. s. en 

 utglesning av beståndet, och därigenom överlåter livsbetingelserna inom 

 beståndet åt ett mindre antal träd än det, som förut där måste under 

 ständig kamp förskaffa sig sitt uppehälle, väntar man sig med rätta, 

 att de kvarvarande stammarnas livsfunktioner skola höjas samt, att 

 deras hälsotillstånd och tillväxt .skola stegras. Emellertid visar den dag- 

 liga skogsmannaerfarenheten, att dessa förväntningar stundom slå fel till 

 den grad, att skogen i stället för att bliva friskare efter gallringen 

 börjar avtyna och visar ett sjukligt tillstånd i flera år framåt, stun- 

 dom angripes av insekter och mången gäng dödas av dem. 



Orsaken härtill brukar sökas i den omständigheten, att avverkningen av 

 gallringsvirket bidragit till skadliga insekters förökning i oerhörd mängd, 

 samt att dessa i brist på annan för dem lämplig avelshärd angriper den 

 på rot stående skogen. Men man har också trott sig kunna söka or- 

 saken till misslyckandet i tlen omständigheten, att stammarna, vilka förut 

 stått mycket tätt, vid den friare ställning, som ästadkoiumits genom 

 gallringen, blivit mera exponerade för vindar och därigenom rotryckta, 

 och ^ — -sålunda bragta i ett .sjukligt tillstånd — fallit offer för barkborren. 

 Denna s. k. rotryckningsteori har emellertid vimnit föga tilltro, då be- 

 stånd ofta angripits och dödats av barkborre, utan att rotryckning kun- 

 nat påvisas. Det har också framkastats, att den friare ställning träden 

 fått genom gallringen möjligen kan vara orsak till beståndets ohälsa 

 på sådant sätt, att avdunstningen vid det plötsligt större tillträdet av 

 sol och vind till kronorna blivit allt för stark. 



De ovan anförda iakttagelserna vid höstfällningsförsöken med tall och 

 andra iakttagelser å fälld gran hava visat, att barkborrarnas och märg- 

 borrarnas avel i regel icke blir fullgången å triul, fiillda efter den i 

 augusti. Detta torde bero i)å, att stammarnas kambiumlager hastigt 

 torkar och blir för hårt för att kunna tjäna de späda larverna till föda. Då 

 höstfällningen leder till ett misslyckande av äggläggningen å de fällda 

 stammarna bliver den ödesdiger för dessa insekter. De i skogen på 

 våren eventuellt kvarvarande topparna av höstfälld och bortkörd skog 

 äro också så torra, att de icke kunna locka dessa insekter till ägglägg- 



