LITTERATUR. 705 



Utan vidare. De nuvarande trakthyggena måste uppdelas i bälten; \"tprin- 

 cipen kommer att ersättas med en linjeprincip. Något avsättande av ; första 

 period kommer ej vidare ifråga. Angreppslinjer för kanthyggestrakterna kunna 

 erhållas var som helst, men de må ej vila, och för}-ngringen far ej heller vila. 

 Hvggesföljdernas förläggning omtalas ingående och åskådliggöres genom för- 

 minskade kartor, visande dels skematiserade ideala förhållanden dels verkliga 

 skogstrakter med påbörjade kantblädningstrakter, som få bli ända till 400 — 

 500 meter breda. Xär kantblädningen en gång är genomförd, skola alla 

 hinder bortfalla för att med yxan kunna angripa varje a\"\erkningsmoget träd. 

 I de nuvarande Hkåldriga jämna skogarna är däremot sådant ofta omöjligt. 



Från kontroll- och bokföringssynpunkt \ill Wagner lägga upp en bestånds- 

 historik för varje fortskridande hyggestrakt. Att skilja exakt på erhållet utbyte 

 genom föravverkningar eller sluta^"^•erkningar går givetvis ej för sig ^"id en 

 kantblädning, men Wagxer ägnar många funderingar på huru ett sådant sär- 

 skiljande ungefärligen skulle kunna ske, vilket kapitel av boken emellertid ej 

 kan intressera en svensk läsare. 



Arbetets sista och tredje hmTidavdelning behandlar överförandet av de nu- 

 varande skogsbestånden till kantblädningsbruk. I detta hmnidkapitel finna vi 

 åter en del upprepningar, men å andra sidan gör detta, att kapitlet i fråga 

 mycket väl kan förstås utan att läsaren förut gjort bekantskap med före- 

 gående kapitel. För oss erbjuder denna avdelning givetvis det största intresset 

 och torde böra studeras före de två första. Författaren anser, att kantbläd- 

 ningen bör utgå från kalhuggna gator om 5 — 10 meters bredd. På 2 — 300 

 meters avstånd börjas med en ny sådan gata o. s. v. I ö^Tigt lämnas en 

 massa detaljerade råd för hyggestraktemas utläggande under olika förhållanden, 

 vilket allt blir för vidlyttigt att här närmare ingå på. 



Recensenten har anledning förmoda, att Wagners epokgörande böcker ej 

 vunnit det intresse i Sverige, som de helt säkert törtjäna. Hans kanthugg- 

 ning torde ej i vårt land ännu vara tillämpad på annat ställe än å skogs- 

 försöksanstaltens stora föryngringsfält vid Alkwettem. Den förtjänar likväl att 

 försökas flerstädes. 



Att Wagners teorier och praktiska försök mycket uppmärksammats i Syd- 

 tyskland och Österrike bör ej för\"åna någon. Men t. o. m. i Preussen är så 

 förhållandet. Preussiska ministeriet för lanthushållning, domäner och skogar 

 har nämligen genom förordning av den 27 mars 19 12 till samtliga länsre- 

 geringar föreskrivit, att å härför lämpliga revir skall påbörjas försök med 

 Wagners kantblädning för alla de viktigaste trädslagen i såväl rena som 

 blandade bestånd samt å olika markslag. Den preussiska regeringens intresse 

 för dessa försök framgår ännu mera därav, att den — sedan det sist här 

 omnämnda arbetet av Wagxer utkom — omedelbart utsände en ny förtyd- 

 ligande föreskrift av den q juli 1912 med angivande av tillkomna synpunkter 

 i detta arbete. 



Att en a\-\erkningsteori, som uppstått i ett land, så omedelbart föreskri ves 

 för prövning i ett annat lands för sin byråkrati allmänt kända fön-altning är ju 

 en enastående framgång, som bör komma även den konservativaste skogsman 

 att ej längre underlåta att eftertänka, om ej de Wagnerska förslagen även kunna 

 i någon män användas hos oss. 



G. Sch. 



