SKOGSADMINISTRATIONEX. 7 I 9 



att vederbörande jägmästare icke kunna betungas med arbeten för nu ifrågavarande skogar 

 i vidare mån än vad angives uti de för de s. k. allmänningsassistentema å Gellivare och 

 Jockmocks socknars allmänningar meddelade förordnanden, eller skogsuppskattning och av- 

 verkningsförslag samt utsyning och stämpling. 



Synnerligast Tärendö allmänning har den benägenhet i avseende å flottleden och möj- 

 lighet för skogsprodukternas fördelaktiga avsättande, att en jämfbrelse\ns intensiv skogshus- 

 hållning därå helt visst skulle i betydande grad höja dess avkastning och framtida värde. 

 Åstadkommandet av ett sådant bättre förhållande torde emellertid icke kunna ernås med 

 mindre allmänningsdelägare anslå medel till avlönande av särskild skogsför\altare likasom 

 fallet är i Jockmocks och Gellivare socknar. Därest för Tärendö, Pajala och Karesuando socknars 

 allmänningar gemensamt vore anställd en särskild skogsförsal tare, som hade att handhava 

 vården av dessa skogar och till dennes förfogande ställdes skäliga belopp för flerstädes 

 nödvändiga och även inkomstbringande rensningshuggningar m. m., ävensom de mest trän- 

 gande skogsvårdsåtgärderna, skulle helt säkert ej endast kostnaderna bliva ersatta utan ock 

 allmänningsdelägarna tilltoras ökade inkomster. 



Likasom i Gellivare och Jockmocks socknar skulle Kungl. Domänstyrelsen för ändamålet 

 fbrordna en extra jägmästare, vilken tor sommarhalvåret skulle åtnjuta avlöning av stats- 

 medel och därunder utföra de arbeten å allmänningama, som anses böra bestridas av stats- 

 medel, under det att han under övrig tid av året åtnjöte ersättning av allmänningsmedel. Denna 

 ersättning borde fördelas på förenämnda tre allmänningama enligt grunder, som dem emellan 

 kunde överenskommas. 



Under hän\"isning till vad Kungl. Styrelsen sålunda anfört far Kungl. Styrelsen anhålla, 

 att Ni behagade vidtaga den åtgärd, som av förhållandena kan anses påkallad, på det att 

 särskild skogsförs"altare för berörda allmänningar må kunna anställas från och med näst- 

 kommande år, och att i övrigt tillräckliga medel anvisas av vederbörande allmänningsstyrelse 

 för skogamas behöriga skötsel. 



Yttranden rörande norrländska skogsvårds- 

 kommitténs förslag. 



XIX. Domänstyrelsens utlåtande angående Svenska Trävaruexport» 

 föreningens erinringar den 29 maj 1914 rörande lappmarksskogarna. 



Genom nädig remiss den 9 juni 1914 har domänstyrelsen satts i tillfälle att avgiva yttrande 

 i anledning av svenska trävaruexportföreningens underdåniga skrivelse av den 29 maj 1914 

 (se häfte 6 bil. 2 denna årg. av tidskriften) med erinringar mot domänstyrelsens underdåniga 

 udätande (h. 3 av denna årg. av tidskr. sid. 249) över föreningens erinringar (h. 2 bil. 1 i 

 denna årg. av tidskriften) mot norrländska skogsvårdskommitténs betänkande. Domänstjrelsen 

 har i underdånigt yttrande den 14 november 1914 anfört följande: 



»Föreningens allmänna uttalande å sidan 2 angående vissa skogstekniska betraktelser, 

 som stj'relsen skulle anställt, men föreningen ej kunnat gilla, angives ej närmare och kan 

 sålunda ej nu beröras. Men då föreningen å samma sida säger sig hava föreslagit realisation 

 av endast torr och skadad skog samt skog så övermogen, att den årligen förlorade i värde, 

 får styrelsen erinra därom, att föreningens förslag avser a\"V'erkning av all skog, som uppnått 

 150 års ålder, under en tid av 40 är. Föreningen vill alltså göra troligt, att all skog i 

 lappmarken av mera än 150 års ålder skulle vara så övermogen, att den årligen förlorade 

 i värde. Detta synes visa, att föreningen tagit mindre väl reda på skogsträdens liv och ut- 

 veckling inom lappmarken, varest i regel ett barrträd av 200 års ålder ingalunda kan sägas 

 vara sä övermoget, att det årligen förlorar i värde. Det är på grund härav, som möjlighet 

 gives att ordna skogshushållningen även inom övre Norrland utan att en allt för stark pro- 

 duktionsförminskning kan behöva inträda för trävaruhanteringen, vilken jämte järnindustrien 

 är grundläggande för vårt lands ekonomiska liv. Om en stark produktionsförminskning in- 

 trädde för dessa industrier, skulle såsom en given följd härav de mest vittgående och svår- 

 artade affarskriser inträda. En sådan måste inträffa, om de gamla virkesförråden exploateras, 

 utan att ny skog hinner växa upp i stället för de a%-\"erkade. Vad skulle väl 40 år i sådant 

 avseende kunna åstadkomma? Övergångstiden måste vara avsevärt längre, och det går all- 

 deles icke an att så hänsynslöst skövla de äldre skogsbestånden, som trävaruexportföreningen 

 föreslagit. Härtill skulle ock enligt samma torslag komma en a^"^•erkning av 2 % utav det 

 virkesförråd, som är högst 1 50 är gammalt, %41ken a\-\-erkning skulle fortgå samtidigt med 

 den 40-åriga skörden av de äldre förråden. Efter dessa 40 år — i fråga om 200-årig och 



