722 SKOGSADMINISTRATIONEN. 



stort antal fall under 40 år nedbringas till allenast en fjärdedel av beloppet vid början av 

 den 40-åriga perioden. Föreningens påstående att en förhöjning enligt styrelsens förfarande 

 med 60 % skulle innebära en starkare minskning av skogstillgångarna än föreningens för- 

 slag, är sålunda alldeles oriktigt. Någon utredning, visande exakta siffror, kan emeller- 

 tid nu ej lämnas, och föreningen har ej ens aktat nödigt att i sådant avseende göra ett 

 försök. 



Trävaruexportföreningen vidhåller sitt påstående, alt föravvcrkningarna även inom lapp- 

 markens skogsbestånd skola tillsammans giva lika stor avkastning som slutavverkningen, och 

 till stöd för detta påstående åberopas Maass' erfarenhetstabeller rörande tallen. Häremot må 

 erinras, att det är en avsevärd skillnad mellan det belopp, som i allt kan teoretiskt sett ge- 

 nom föravverkning uttagas från ett shitet bestånd, och den massa, som i praktiken kan ge- 

 nom föravverkningar med vinst tillgodogöras från lappmarkernas i regel glesa bestånd. Om 

 det senare finnes ännu ingen erfarenhet, och beloppet kommer i allt fall att växla för skilda 

 skogsbestånd med hänsyn ej blott till deras beskaffenhet, utan lika mycket till deras avstånd 

 från avsättningsorten för virket. 



Sist berörda fråga sammanhänger med föreningens påstående angående normalskogsformelns 

 användning. Denna har funnit användning allenast för slutavverkningens beräknande. Det 

 har nämligen ända till senaste tiden ej varit fråga om att inom lappmarkerna utföra gall- 

 ringar i yngre och medelålders bestånd. Dylikt virke har ej med vinst kunnat tillgodo- 

 göras, i följd varav gallring skulle medfört en utgift utan motsvarande inkomst. Bestånden 

 hava därföre, då deras täthet föranlett sådant, undergått självgallring, vilket mindre än en 

 god beståndsvårdande gallring främjat trädens utveckling och slutavverkningens värde. Först 

 då verklig gallring utföres, kan det bliva tal om att genom sådan föravverkning erhålla ett 

 tillskott till slutavverkningen. Det är visserligen nu så, att gallringsvirke från en del av 

 lappmarkernas skogar kan med vinst uttagas; men detta lyckliga förhållande har existerat 

 endast under en del av senaste decenniet. Domänstyrelsen kunde lika litet som någon annan 

 beräkna den tidpunkt, då detta skulle inträffa. Det är ock därföre, som klandret kunnat 

 komma, föist sedan ändrade förhållanden inträtt, vilka domänstyrelsen . ej mindre än de pri- 

 vata skogsägarna sökt använda till gagn för skogsvården. Styrelsen har ock därefter med- 

 givit sådan avverkning utöver den förut beräknade ordinarie avkastningen. 



Beträffande sättet för omloppstidens bestämmande har föreningen framhållit, att såsom 

 grund för beräkningarna härvid lägges den befintliga i följd av överårighet svagt växande 

 skogens tillväxtintensitet. Föreningen anför såsom stöd för denna mening, att så skulle skeit 

 i fråga om vissa hemmansskogar i Dorotea socken. Domänstyrelsen får i anledning härav 

 meddela, att förrättningsmannen föreslagit en omloppstid av 150 år för dessa skogar, vilka i 

 följd av sitt läge delvis kunna betecknas såsom fjällskogar eller skyddsskogar. Vid indelnings- 

 förslagens granskning hade taxatorn ansett nödigt, att omloppstiden höjdes till 180 år och i ett 

 fall till 200 år, vilken uppfattning överjägmästaren delade. Domänstyrelsen bestämde omloppstiden 

 till 160 år, utom i ett fall, då den höjdes till 180 år, styrelsen har sålunda närmast anslutit sig 

 till förrättningsmannéns förslag. Biologiskt sett torde den av styrelsen fixerade omloppstiden 

 icke kunna anses vara för lång, särskilt med hänsyn till de stora svårigheter, varmed be- 

 ståndens föryngring är förenad i skogstrakterna närmare tjällen. Trävaruexportföreningen har 

 tydligen förbisett detta förhållande, då den trott, att omloppstiden bestämts med hänsyn ttU 

 de överåriga trädens svaga tillväxt inom ifrågavarande skogar. 



Förenino-en vill söka göra troligt, att den inom Norrbottens län verkställda större av- 

 verkningen än inom Västerbottens län, skulle berott på att skogarna inom det förra skulle 

 varit mera överåriga, avtynande och försumpade än inom det senare, men däremot icke på 

 en olika tydning av styrelsens cirkulär. Detta är ett allt igenom löst uttalande av för- 

 eningen, för vilket något verkligt stöd i skogarnas beskaffenhet saknas. Skogarna inom 

 Norrbottens län voro i stort sett något mindre överåriga än i Västerbottens län, men skill- 

 naden i detta avseende var ej betydande, vilket är ganska naturligt, då de tillhöra samma 

 stora skogsområde av vårt land och länsgränsen alldeles icke är någon biologisk gräns. Den 

 olika stora avverkningen är, såsom styrelsen framhållit, att hänföra till en olika tolkning 

 av styrelsens cirkulär och föreskrifter, särskilt beträffande utstämpling af skog i sammanhang 

 med laga skiften. Därvid uppfattades och tillämpades nämligen loi § i skiftesstadgan pä 

 ett för Norrbottens och i vissa fall även Västerbottens läns skogar ruinerande sätt. 



Att överåriga naturskogar i hög grad lida av en allt för hastig realisation av virkesför- 

 rådet och därvid i större utsträckning än eljest torka är ett känt faktum, som kan belysas 

 med ett stort antal exempel. Ett sådant kan hämtas från Orsa finnmarks skogar i Koppar- 

 bergs län. Dessa skogar uppdelades år 1 8S4 på Orsa socken (Orsa besparingsskog) och kro- 

 nan (Hamra kronopark), varefter å socknens skog alla träd, som i diameter vid brösthöjd höllo 



