SKOGSADMINISTRATIONEN. 723 



minst 13 a 14 engelska tum, avverkades under ett fåtal år. A Hamra kronopark tillämpa- 

 des däremot en försiktigare realisationspolitik. Resultatet har blivit, att träden efter avverk- 

 ningen torkat i långt större utsträckning å kommunens än å kronans skog, vilket i sin män 

 bidragit att göra det ekonomiska utbytet av den förras hushållning avsevärt sämre än den 

 senare. 



Domänstyrelsens uttalande att styrelsens föreskrifter av år 1895 under punkterna S6, 88 

 och 90 icke visade sig vara tillräckliga för att stävja missbruk av rätten att avverka skadade 

 och övermogna träd utan skyldighet att annat än i undantagsfall avräkna det sålunda av- 

 verkade virkesbeloppet från skogens ordinarie avkastning, ger föreningen anledning till en 

 simpel misstydning av styrelsens motiv, vilka betecknas innebära, att styrelsen »vill hushålla 

 med torrskogen och tillse, att densamma icke överavverkas (sid. 9). Dylika subjektiva an- 

 fall, vilka härröra frän brist på objektiv åskådning, borde föreningen kunnat undvika genom 

 att för sig klargöra gällande bestämmelser angående avverkningen å ifrågavarande skogar. 

 Styrelsen har ej kunnat utfärda några föreskrifter, som äro stridande mot dessa bestämmel- 

 ser. Om den skog, som vid avverkningsberäkningens upprättande ingått i taxeringen, varit 

 bestämmande för det beräknade avkastningsbeloppet, så måste varje a^'^-erkning av i detta 

 uppskattade förråd ingående träd avräknas såsom ordinarie avverkning, även om någon del 

 av träden skulle torka före a^'^•erkningen. Men detta hindrar alls icke. att träden kunna av- 

 verkas, förr än de torka, vilket givetvis, på allt sätt bör eftersträvas. I sådant syfte kan en 

 skälig förhöjning av avverkningsbeloppet medgivas vid bestämmande av detta belopp, eller 

 om nödiga motiv ej funnits för en dylik förhöjning, förskottsa\-v-erkning i nödig utsträckning 

 äga rum. 



Föreningen söker göra gällande, att domänstyrelsen av fruktan för svårigheter vid bestån- 

 dens föryngring efter avverkningen skulle vilja behålla skogarna i naturstadiet. Styrelsen 

 har ingalunda uttalat en sådan mening, och det är ofattbart, att den kunnat framkonstruerats, 

 om det ej skett mot bättre vetande. Vid ordnad hushållning å skogarna måste nämligen en 

 övergång från naturstadiet äga rum, men detta kan ske brådstörtat, exempelvis på sätt för- 

 eningen ifrågasatt, eller med iakttagande av nödig försiktighet, sålunda med en längre över- 

 gångstid. Sker det under en allt för kort tid, inträder bland annat fara för stormskador i 

 stor omfattning, varjämte sä stora hyggen måste uppkomma, att verkliga svårigheter göra 

 sig gällande vid beredande av äterväxt efter avverkningen. Av det förhållande att inom övre 

 Norrland tallen med vissa anmärkningsvärda undantag i allmänhet ej visar benägenhet att 

 lämna äterväxt å smärre luckor, är man alldeles ej berättigad draga den slutsats, att tallen 

 utan svårighet låter föryngra sig å huru stora hyggen som helst. Många exempel skulle 

 kunna anföras, som ådagalägga, att stora kalfalt särskilt i exponerade lägen erbjuda av- 

 skräckande svårigheter vid försök att å dem erhålla åter\'äxt. 



Föreningen söker nu visserligen försvara sig mot styrelsens uttalande rörande denna av- 

 verkning. Huvudsakligen sker detta emellertid på det lättvindiga sätt, att föreningen karak- 

 täriserar en avverkningsberäkning med användande av normalskogsprincipen såsom schablon- 

 mässig. Härmed är givetvis intet bevisat. Skillnaden mellan föreningens förslag och ett 

 törslag, grundat på sistnämnda princip, är i övrigt mycket betydande. Föreningen vill be- 

 stämma de träd, som skola a\"verkas, på grund allenast av deras ålder. Clenom tillämpning 

 av normalskogsformeln bestämmes huvudavverkningens massa, och åt fackkunskapen över- 

 lätes att på ett klokt sätt ordna avverkningen efter förhanden varande förhållanden, därvid 

 alltså skogsvetenskapens och särskilt skogsvårdens läror kunna i vidsträcktaste grad vinna 

 tillämpning. Föreningens fraser äro icke ägnade att i någon mån förvilla ett sunt objektivt 

 bedömande av dessa förhållanden. Det är i övrigt ej styrelsens mening att vilja uteslutande 

 fasthålla vid normalskogsprincipen såsom grund för avverkningsbeloppets beräknande. Tvärt 

 om har försök gjorts att finna bättre grunder för att i detta avseende nä ett gott mål. Och 

 så snart det visat sig möjligt att utbyta det antydda beräkningssättet mot ett bättre, kommer 

 detta att ske. Men att övergiva en beräkningsgrund, som givetvis ej är felfri, mot en sämre, 

 därtill finnes ingen förnuftig anledning. Särskilt är den princip farlig, som med förkastande 

 av fackkunskapens betydelse och förringande av vådorna utav en brädstörtad avverkning vill 

 på en kort tid realisera de förråd, som naturen under sekel samlat. Att härvid även över- 

 mogna bestånd samt torkande och torra träd uppkommit måste vara självklart. Och att dy- 

 lika träd måste med en god skogsvård i främsta rummet avverkas och sålunda till relativt 

 stort antal ingå i avverkningen under övergång från naturstadiet till kulturstadiet torde vara 

 lika självklart, som att just detta förhållande utgör ett bevis för att skogsförvaltningen arbe- 

 tar i rätt riktning, även om det ideal man eftersträvar icke kunnat uppnås. Ett av hindren 

 härför har varit, att i följd av svåra avverknings- och transportförhållanden samt låga värden 

 ä virke av mindre dimensioner och sämre kvalitet en stor del av de smärre och sämre träd, 



