TALLPLANTOR AV FRÖ FRÄN OLIKA HRMORI'. 74 1 



till markens växlingar äro lättast jämförbara. Det ser nästan ut som 

 om skiktförmågan skulle vara större hos de norrländska tallarna än hos 

 de sydsvenska, men detta är troligen av övergående natur, då någon 

 trängsel mellan plantorna om utrymmet ännu ej behövt förekomma. 

 De norrländska tallplantorna ha nämligen varit svagast utvecklade, 

 varigenom en och annan av de minsta en tid blivit mera besvärade av 

 befintligt gräs och ljung, än de kraftiga«individen av sydsvensk härstam- 

 ning. Dessutom härstamma plantorna av det sydsvenska fröet i flera 

 fall från ett färre antal trädindivid, vilket å sin sida kan tänkas bi- 

 draga till att minska benägenheten för en starkare skiktförmäga. 



Beträffande barrens längd förmärkes även någon skillnad mellan norr- 

 ländska och sydsvenska tallplantor, i det de förra i allmänhet ha kor- 

 tare barr. För att kunna påvisa detta genom bestämda tal mättes å 

 tre träd inom varje avdelning loo barr å 19 13 års toppskott samt 100 

 barr å den år 191 3 bildade grenkransen. Från varje barrpar mättes det 

 längsta barret. I tabell 6 återfinnas medeltalen för vart och ett av de 

 tre träden samt för alla tre tillsammans. Man finner härav, att varia- 

 tionen är synnerligen stark mellan olika träd. Slås emellertid uppgif- 

 terna tillsammans från alla de 24 träden av norrländskt frö och de 81 

 träden av sydsvenskt frö, ge de förra en medelbarrlängd av 4,38 cm. å 

 toppskottet och 4,26 å sidogrenen samt de senare 4,85 cm. å toppskot- 

 tet och 4,75 å sidogrenen. 



I min föregående redogörelse från denna försökskultur har jag om- 

 nämnt, att de 6^ — jåriga plantorna av norrländskt frö hade några få 

 barr kvarsittande på tredje årsskottet, men att i allmänhet barren i 

 stor utsträckning fallit av på det tredje årsskottet i de norrländska av 

 delningarna. Xågon skillnad på barrens kvarsittande i de norrländska 

 och de sydländska avdelningarna kan nu knappast märkas. Visser- 

 ligen är även i Norrland barrens livslängd hos tallen underkastad stora 

 växlingar, men det synes dock, som om den för norrlandstallen så 

 karaktäristisk ansedda egenskapen av längre livslängd hos barren ej 

 skulle visa sig vara konstant vid förflyttning söderut. Att således bar- 

 rens livslängd uteslutande är en klimatfråga styrkes vidare av en iakt- 

 tagelse som sommaren 1914 gjorts vid Skogsförsöksanstalten av pro- 

 fessor H. He.-^selmax. Vid ]\Ijösjö under Hörnefors bruk i Väster- 

 botten befunnos nämligen därstädes kultiverade tallar av »fjskt» ursprung 

 ha barren kvarsittande ännu på fjärde årsskottet. Här ha sålunda de 

 tyska tallarna, som i sitt hemland blott ha i — 2 årsskott försedda med 

 barr, antagit de övriga tallarnas i Xorrland egenskap att låta barren 

 sitta kvar i fyra eller flera är. 



