750 GUNNAR SCHOTTE. 



given i tabell 7. Vi finna härav, att de raka, välbildade, ej för gren- 

 starka individen förekomma talrikast hos de norrländska plantorna med 

 omkring 69 %. Skalan faller sedan ganska jämnt efter breddgraden, 

 så att slutligen de nordtyska plantorna blott ha. 1 7 % och de västtyska 

 9 % inom denna grupp. Klassen 2 med de mera frodvuxna individen 

 är starkast representerad bland de tyska plantorna med 25 — 30 °o och 

 svagast hos de norrländska med 6 — 9 %. De något svaga och delvis 

 skadade plantorna inom avd. VIII ha dock påfallande få individ i denna 

 grupp. Förekomsten av något krokiga träd är mera jämn inom de olika 

 avdelningarna, dock minst hos de norrländska plantorna med 22 — -24 % 

 och högst hos de västtyska med 66 %. Helt nära dessa komma dock 

 plantorna från Södermanland med 61 % och Västergötland 59 %. Det 

 bör dock erinras om, att tallplantor av den storlek, varom det här är 

 tal, ofta äro något krokiga, men att detta ej märkes, när plantorna bli äldre. 

 Om några år torde väl därför antalet plantor inom grupp 3 vara be- 

 tydligt mindre inom de svenska avdelningarna. A andra sidan bidrager 

 givetvis det exponerade läget å en stor öppen ljunghed till att ett större 

 antal individ bli krokiga. 



I tabell 8, där variationsvidden angives för såväl höjden som dia- 

 metern vid rothalsen, synes också tydligt skillnaden mellan de nord- 

 svenska, sydsvenska och tyska tallarna. Denna framhäves ännu starkare, 

 om man sammanslår alla talen från de nordsvenska plantorna i en grupp, 

 de sydsvenska i en och de tyska i en. Variationskurvorna å fig. 6 och 

 7 belysa detta. I fig. 6 ha plantornas höjder sammanförts i höjdklasser 

 om 25 cm. Den hela linjen utmärker procentuella fördelningen av 

 plantor från Norrland, den streckade linjen från Svea- och Götaland. I 

 fig. 7 äro dimensionerna vid brösthöjd angivna på liknande sätt, sedan 

 plantorna sammanförts i dimensionsklasser om 0,5 cm. 



De olika avdelningarna inom försöksytan 18 visa tydligt, 

 huru mycket svagare plantorna från Norrland äro utvecklade 

 än de, som uppdragits av frö längre söderifrån. Man kan 

 därav också draga den slutsatsen, att särskilt vid kulturer å 

 de sydsvenska ljunghedarna, där det gäller för plantorna, att ^ 

 så fort som möjligt kunna kväva ljungen, ha plantor av norr- 

 ländskt frö små framtidsmöjligheter. Här om någonstädes är 

 därföre det norrländska fröet olämpligt. Detta är så mycket 

 viktigare att framhålla, som de sista åren frö från Norrland 

 verkligen blivit utsått å de sydsvenska ljunghedarna. Det 

 norrländska tallfröet har nämligen nu ett par år i riklig mängd funnits 

 i marknaden och t. o. m. utbjudits för lägre pris än till vad sydsvenskt 

 frö kunnat erhållas. 



