8oo FRANS KEMPE. 



och Flakaträsk, något som för Herr H. ej är obekant, dels den om- 

 ständigheten, att 1900 — 1903 såväl vindfällen som torr skog fick av- 

 verkas utan utsyning, hade bort avhålla honom från det påståendet, att 

 torr skog under decennier hopats å dessa skogar. Framförallt är dock 

 att märka, att ovannämnda utstämpling av 22,994 torra träd ägt rum 

 från bolagets egna, ej från dess arrenderade skogar i dessa byar, varav 

 följer, att vi ej alls ha med avverkningskontrakten att skaffa. 



Den rikliga förekomsten av torr skog härleder sig därav att dessa 

 skogar till stor del bestå av gammal döende gran. Herr Hammar- 

 strand vitsordar för övrigt själv detta förhållande bland annat, då han 

 nämner, att vid avverkning kvarlämnade äldre granar efter ett par år 

 torkat, ehuru de vid stämplingen syntes hava varit av jämförelsevis 

 hyggligt utseende. Han förordar ock en hård avverkning av det över- 

 mogna virkesförrådet med kvarlämnande blott av yngre livskraftiga träd, 

 där sådana finnas. 



För c:a 10 år sedan gjordes den uppskattning av Nyby och Flaka- 

 träsk skogar, som legat till grund för hushållningsplanerna. Den torra 

 skog, som då fanns, upptogs icke i avverkningsplanerna och skall så- 

 lunda ej avdragas från utsyningen. Vid fördelning av de år 1913 

 stämplade torrträden å dessa byområden har Herr Hammarstrand för- 

 delat dem så, att 2,811 träd med en massa av 766,67 kbm. avräknas, 

 under det att 5,348 kbm. räknas som extra avverkning, d. v. s. av ho- 

 nom anses hava utgjorts av träd, som dött för mer än 10 år sedan. 

 Huru kan Herr H. veta, när dessa granar dött? Denna hans uppdel- 

 ning måste anses vara ganska godtycklig, synnerligast som vid utsy- 

 ning av torr skog träd, som hava en enda grön gren, icke medtagas. 

 Att dylika träd ej kunna bliva vidare långlivade är uppenbart. När 

 jag lämnade min uppgift till Trävaruexportföreningen, var jag beredd 

 på att alla dessa 22,994 träd skulle anses vara döda efter uppskattnin- 

 gen och sålunda bli avdragna från den ordinarie utsyningen. Det är 

 utan tvivel glädjande för bolaget, att Herr H. haft en annan uppfattning, 

 men är den ej föranledd därav, att Herr H. förstått att utan detta med- 

 givande skulle vi aldrig få bukt på den torra skogen? Vi få det än- 

 dock ej med de hushållningsplaner, som nu äro gällande. 



Herr Hammarstrand har i slutet av sin uppsats berört en del för- 

 hållanden, som jag ej heller med tystnad kan förbigå. Han medgiver 

 där, att skogsstatstjänstemännen vid utsyningarna i allmänhet ansett 

 sig hava någon juridisk — moralisk skyldighet att i första hand tillvara- 

 taga bonden-skogsägarens rätt. Detta är ett ärligt ord och Herr H. 

 är den första jägmästare, mig veterligen, som offentligen medgivit detta 

 allmänt kända faktum. Herrar jägmästare ha med förbiseende av den 



