SVXPUNKTF.R RÖRAXDK SKÖTSELN AV ENSKILDAS SKOGAR I LAPPMARKEN. 803 



och desto mindre får sålunda staten betalt för sina stämplingar. Att 

 denna tanke, för så vitt den nu tinnes till, \-ilket jag ej vågar påstå, 

 är enfaldig är vissserligen uppenbart, eftersom industrien med nödvän- 

 dighet utvecklas, allt efter som tillgång pä råvara ökas. men jag ser ej, 

 huru Domänstyrelsens benhårda envishet att under årtionden framhärda 

 i sin misshushållning med de enskilda skogarna i Lappmarken eljest 

 kan förklaras. Så mycket \'et nämligen i allt fall Domänstyrelsen, att 

 uthållighetsprincipen ej kan användas på 2 — 3oo:åriga skogar. Detta 

 med avseende å de skogar industrien ogfr. 



Med avseende å de skogar industrien ai-rcnderar spela därjämte de 

 sociala forhållandena in. Herr Hammar.straxd vittnar därom, och jag 

 har nyss förut vidrört den saken. 



Vi ha slösat länge nog och i tillräcklig utsträckning, ehuru vi aldrig 

 haft råd därtill. Xu kunna vi emellertid sannolikt inte längre trampa 

 lånevägen. Och när man tänker på, huru illa vi sköta oss, kan man 

 frestas att nästan önska en ekonomisk örfil, t}- det är dock möjligt att 

 den skulle lära oss att tillvarataga, vad vi äga, och inge oss en känsla 

 av att sparsamhet i alla riktningar är av nöden. 



Stockholm i november 1914. 



