NVTT LAGSTIFTMNGSFÖRSLAG FÖR LAPPMARKSSKOGARNA. 1 3 



än som motsvarar en fjärdedel av avverkningsvinsten — detta skulle kunna inträffa 

 beträffande ett hemman, som har ett litet förråd av virke men stor arealprocent 

 mvrar — bör skyldigheten i detta hänseende begränsas till nämnda fjärdedel. 



Genomföres detta förslag om skyldighet att använda intill en fjärdedel av av- 

 verkningsvinsten till kultur- och markförbättringar, borde det ej möta någon betänk- 

 lighet från statens sida att medgiva avverkning av den nu befintliga skadade och 

 övermogna skogen. Och då skogarna äro av beskaffenhet att icke kunna in natura 

 sparas, synes en sådan åtgärd vara den enda verkligen ändamålsenliga. 



Från denna synpunkt torde det också kunna tillåtas eller snarare tillrådas att i Föreslå- 



S^Ti av- 



allmänhet medgiva större avverkning under de närmaste 10 till 20 åren än under j^.frknings 

 därpå följande 20 år. De massor av mycket skadad och övermogen skog, som finnas, politik- 

 bidraga ej nämnvärt till produktionen. Den skadade skogen till och med avtager i 

 värde genom inträdande röta. Därför bör all skadad skog borttagas under när- 

 maste 10 år. 



Men på grund av naturens lagar är även all gammal skog mera eller mindre på 

 väg att skadas, om än detta icke kan upptäckas förr, än virket skall användas. Där- 

 för torde den allra äldsta skogen böra avverkas på kortare tid än den, som anslås 

 för den visserligen överåriga men något yngre skogen. Med hänsyn härtill anses 

 skog över 250 år böra realiseras på 20 år, skog mellan 200 och 250 år på 30 år och 

 skog mellan 150 och 200 år på 40 år. 



Ville man ernå en fullt korrekt avverkningsberäkning och fordrade man att 

 nämnda skogspartier skulle taga slut på angivna tider, borde man egentligen medtaga 

 i avverkningsberäkningen även tillväxten i skilda åldersklasser över 150 års ålder. 

 Denna tillväxt kommer ju eljest att förlänga realisationstiden för den överåriga sko- 

 gen, kanske med 10 till 20 år. Emellertid skulle en sådan, för övrigt rått dyrbar be- 

 räkning av tillväxten för längre tid framåt bliva rätt osäker, och därför torde det vara 

 lämpligare att efter 20 år verkställa en revision av planen, avsedd att giva nytt stöd 

 för ett fullföljande av den för 40 år uppgjorda avverkningsberäkningen. 



Skog under 150 år skulle enligt föregående motivering betraktas såsom normal 

 och avverkas efter de normer, som gälla för normal skog med 150-årig omloppstid. 

 Enligt normalavverkningsprincipen skall å sådan skog genom slutavverkning uttagas 

 ett belopp, lika med virkesförrådet, dividerat med halva omloppstiden, alltså Vfs 

 eller 1,.33 procent om året. Därjämte kunna föravverkningar ske till ungefär samma 

 belopp. Alltså tillsammans 2,67 procent. Då emellertid icke all skog, som borde av- 

 verkas, kan avsättas, skulle den så beräknade avverkningen 2,67 procent icke i sin 

 helhet kunna uttagas. Med anledning härav torde avverkningen böra för denna skog 

 nedsättas till 2 procent, såvida icke avsättningsförhållandena äro särskilt gynnsamma. 



Skulle mot förmodan något hemman finnas, där skogens medelålder är lägre än 

 den, som motsvarar normal skogs med 150-årig omloppstid, torde denna skog dock 

 ej böra utgöra undantag från regeln, att 2 procent av virkesförrådet skall beräknas till av- 

 verkning, enär sådan skogs tillväxt till och med är större än 2,*57 procent och ett ut- 

 tagande av 2 procent alltså medgiver icke blott skogens bevarande utan även en be- 

 tydlig ökning av dess virkesförråd. 



De sålunda angivna avverkningsnormerna torde leda till en genomsnittlig avverk- 

 ning av 2^-2 procent av virkesförrådet. \'ore nu detta virkesförråds tillväxt även 2^/2 



