20 NYTT LAGSTIFTNINGSFÖRSLAG FÖR LAPPMARKSSROGARNA. 



Då man emellertid numera genom enskilda skogsägares intresserade och inten- 

 siva arbete på skogsodlingar och torrläggningar kommit till full insikt därom, att dy- 

 lika åtgärder icke blott kunna utföras utan även lämna gynnsamt resultat, ställer sig 

 saken helt annorlunda. 



De överåriga skogarna hava för övrigt visat sig icke vara vidare verksamma 

 såsom skydd mot fjällgränsens nedgående. De hava ^or benägenhet att torka och < 

 efterlämna ingen återväxt. Givetvis är det under sådana förhållanden önskvärt att 

 genom direkta skogsodlingsåtgärder uppdraga växtliga ungskogsbestånd, som på grund 

 av större livskraft äro mera ägnade att både tillvarataga och skydda skogsproduk- 

 tionsförmågan. Det är ju möjligt, att i ett eller annat fall risk finnes, att ett avver- 

 kat bestånd icke kan ersättas genom kultur. Men antagligen skulle detta bestånd förr 

 eller senare hava dukat under för de ogynnsamma biologiska förhållanden, för vilka 

 det är utsatt. Det nuvarande passiva förfarandet har nämligen inga som hälst utsikter 

 att tvinga tillbaka eller hindra den ogynnsamma biologiska utvecklingen. 



Skulle emellertid ett misslyckande på ett eller annat ställe bliva följden av den 

 föreslagna avverkningspolitiken, torde å andra sidan så stora arealer vinnas åt pro- 

 duktionen, att fördelarna vida överväga olägenheterna. 



Överårig skog konsumerar antagligen mindre vatten än yngre skog. Där skogen 

 är överårig, synes, även om försumpning ännu ej inträtt, marken undergå föränd- 

 ringar, som göra den mindre mottaglig för självsådd. Skogens effektiva fröbarhet av- 

 tager också med åldern. Redan en avverkning av den överåriga skogen och uppdra- 

 gande av återväxt torde därför hava en gynnsam inverkan på markens beskaffenhet. 

 Ännu kraftigare måste resultatet bliva, om dräneringar samtidigt verkställas. Men 

 om dylika åtgärder, såsom nu är fallet, företagas endast i ringa skala och på olika 

 tider och trakter av enstaka skogsägare, torde verkan av dem bliva betydligt svagare, 

 än om ett gemensamt kraftigt uppträdande kan åstadkommas. 



Det har förut anmärkts, att en på föreslaget sätt under 40 år företagen avverk- 

 ning av överårig skog skall hava till följd, att avkomsten efter denna period nedgår. 

 För exportens del torde detta dock icke medföra några allvarliga olägenheter, då under 

 tiden de ungskogar, som i övriga delar av Norrland och Dalarne uppkommit efter de 

 sista 50 årens avverkningar, om 40 år stå färdiga att lämna en uthållig och mycket 

 större tillgång på råvara, än hittills varit fallet. Då industrien vanligen förser sig med 

 skog både från lappmarken och från kustlandet, antingen från egna skogar eller 

 genom köp, medför ett sådant överflyttande av råvaruanskaffningen inga olägenheter. 



För orternas befolkning kommer den starkare avverkning och de skogsvårds- 

 arbeten, som under närmaste 40 åren skulle äga rum, att verka förmånligt, då däri- 

 genom beredes riklig arbetstillgång både vinter och sommar. Huru den närmast därpå 

 följande perioden kommer att gestalta sig för befolkningen, kan ju icke med visshet 

 förutsägas. Så mycket vet man ju alltid, att en minskning i avverkningarna då kom- 

 mer att äga rum. Men vid den föregående avverkningen har dock kvarlämnats dels 

 hela tillgången av skog under 150 år, dels antagligen en icke ringa del av tillväxten 

 å samma skog, dels all den tillväxt, som avsattes av skog över 150 år, dels den del 

 av de nu befintliga ungskogarna, som ej taxerats, nämligen alla träd under 10 centi- 

 meter vid brösthöjd med en ålder upp till cirka 30 år samt deras tillväxt. 



Vid 40-årsperiodens utgång kommer antagligen den skog, som är mellan 100 



