sv. TRÄVARUEXPORrFÖRENIXGENS SVAR Ä K DOMÄXSTVRELSEXS KRITIK. 7 



Men mot det vedertagna sättet för avverkningsberäkningens utförande finnas 

 även andra mycket allvarliga anmärkningar att framställa. 



Avverkningens storlek är ju bl. a. beroende på bestämmandet av den i formeln 

 ingående omloppstiden. Ju högre omloppstiden bestämmes, desto lägre blir avverk- 

 ningen. Och även härvidlag begås ett principfel, som verkar till en felaktig sänkning 

 av avverkningen. Detta sker därigenom, att omloppstiden fastställes efter den be- 

 fintliga på grund av överårighet svagt växande skogens tillväxtintensitet. Förenin- 

 gen har redan i sin förra framställning gjort anmärkning mot detta missförhål- 

 lande och påstått, att avverkningen göres beroende av den befintliga skogens 

 tillväxt på det sättet, att ju sämre denna skogs tillväxt är, desto lägre blir av- 

 verkningen. Styrelsen förnekar detta såsom grundlöst. Det är för föreningen 

 ofattligt, huru styrelsen kan sväva i okunnighet om vad som verkligen försig- 

 går. Och ändå hava på senare tid besvär anförts däröver, att upprättade skogs- 

 indelningsplaner för en del skogar i Dorotea socken vid granskning ogillats just 

 därför, att förrättningsmannen (Ringstrand) grundat sitt förslag beträffande omlopps- 

 tiden på den tid, som under normala förhållanden erfordras för produktionen av 

 bestånd av viss beskaffenhet. Vid granskningen har i stället beträffande nämnda 

 indelningsplaner ansetts, att omloppstiden bort bestämmas med hänsyn till den tids- 

 längd, som för de nu befintliga träden åtgått för uppnåendet av den dimension, 

 som granskaren anser mi vara med fördel avverkningsbar. Till följd härav har 

 han kommit till en omloppstid cirka 30 år högre, än den förrättningsmannen 

 föreslagit, och motiverat detta med den av förrättningsmannen genom tillväxt- 

 borren upprättade åldersstatistiken. 



Sedan granskaren funnit medelåldern för 30-centimetersträden vara t. ex. 

 180 år, så uttalar han, "att förrättningsmannen borde hava räknat med denna 

 omloppstid. Därvid förbiser granskaren helt och hållet, att den ifrågavarande 

 skogen på grund av bristande vård och även på grund därav, att de bästa trä- 

 den redan avverkats, icke är representativ för markens alstringsförmåga, i all 

 synnerhet vid en sådan bättre vård, som man väl kan beräkna inom ej allt för 

 lång tid skall komma dessa skogar till del. 



Men icke nöjd med denna höjning av omloppstiden, driver gransknings- 

 mannen konsekvenserna härav ännu längre, sägande, att förrättningsmannen 

 visserligen kan anses äga fog för sitt förfarande att höja avverkningsbeloppet 

 med 50 till 100 procent, då förrättningsmannen har den åsikten, att omloppstiden 

 bort sättas till 150 år, ty under sådana förhållanden vore ju en betydande virkes- 

 massa överårig. Men då granskaren ansåge omloppstiden böra sättas till 180 

 år, så försvunne anledningen till en sådan förhöjning i avverkningsbeloppet, som 

 av förrättningsmannen föreslagits. Sättes omloppstiden till 180 år, vore nämligen 

 mängden av skog med högre ålder obetydlig. Och således bekräftas även häri- 

 genom föreningens påstående, att avverkningens storlek minskas i samma mån 

 som skogen är dålig. Nyss berörda motivering har oförändrad använts vid 

 granskning av sex hushållningsplaner, som upprättats för skogar inom Dorotea 

 socken. Av schablonmässigheten i denna motivering torde kunna dragas den 

 slutsatsen, att den är hävdvunnen. Särskilt torde det tillvägagångssättet vara 

 hävdvunnet även inom övriga distrikt, att omloppstiden bestämmes efter till- 

 växtintensiteten å befintlig skog genom borrning eller genom räkning av årsrin- 

 garna i stubbarna efter avverkad skog. 



Även vill föreningen erinra, att domänstyrelsen eller dess tjänstemän icke 

 kunna bestämma, när ett träd med fördel är avverkningsbart: häriitinnan bestäm- 



