S\-. TRÄVARUEXPORTFÖRENIXGENS SVAR A K. DOMAXSTVRHLSEXS KRITIK. Q 



föreskrifter, frågar man sig ovillkorligen, vad orsaken kan vara till detta upp- 

 seendeväckande förhållande. Det måste antagas, att skogsmännen i Norrbotten 

 vid tillämpningen av styrelsens cirkulär haft objektiva grunder för sitt tillväga- 

 gångssätt. Sannolikt voro skogarna i hög grad överåriga, försumpade och av- 

 tynande redan vid den tid, styrelsens statistik avser. Tjänstemännen i Norrbot- 

 ten hava naturligtvis varit i sin rätt att, om skogarna där varit nära torra eller 

 innehållit mycken torrskog, avverka mer, än i Västerbotten varit erforderligt. Men 

 voro skogarna av sådan art, då avverkningarna började, så kunde denna egen- 

 skap givetvis icke avlägsnas under en kortare tid, utan skogstorkan fortsatte 

 ännu lång tid efter dessa avverkningars införande. En ännu starkare avverkning 

 skulle antagligen haft att uppvisa mindre mängder torr skog. Styrelsen har här 

 förväxlat orsak och verkan, i det att skogens avtynande tillstånd givit anledning 

 till avverkningarnas styrka och icke denna till torkan. Att beakta är även, att 

 torkan i Norrbotten drabbat tallskogen i stor utsträckning. Men då, såvitt man 

 hittills erfarit, tallen i vida mindre grad än granen är utsatt för torka genom 

 avveri<ning, finner föreningen det alldeles påtagligt, att styrelsen misstagit sig på 

 sätt ovan är angivet. 



Därför äro också styrelsens farhågor rörande' konsekvenserna av förenin- 

 gens förslag att betrakta såsom ogrundade. 



Känt är, att skog av alla slag torkar i Norrbotten även på trakter, där av- 

 verkning ej äger rum. Men under sådana förhållanden räddas mera skog från 

 värdeförlust genom torka, ju hastigare avverkningen sker. Avverkar man end.st 

 i samma mån, som torkan fortskrider, kommer, såsom en del i föreningens ytt- 

 rande anförda exempel visa, avverkningen att utgöras allenast av torrskog. Man 

 måste avverka kraftigare för att hinna få skörda, medan skogen är vid liv, då 

 den äger dubbla, ja fyrdubbla värdet, än sedan den är död. 



Då föreningen i sitt yttrande hänför sig till att å hemmanet Holmträsk n:r 

 2 i Anundsjö socken skogen synes torka i hastigare grad, än den får avverkas, 

 och att avverkningen faktiskt under flera utsyningsperioder måst gå fram i torr 

 skog, så påstår styrelsen detta bero på vidriga naturförhållanden och deras 

 följder, vilka föreningen själv skulle ansett vara omöjliga att förekomma. Före- 

 ningen har emellertid endast sagt, att det inträffade snöbrottet var en olycks- 

 händelse, som icke kunnat avvändas, vilket naturligtvis icke är detsamma som 

 att de vidriga företeelsernas följder icke kunnat förekommas. Hade bestånden 

 varit yngre och mera växtliga, skulle olyckan varit av mindre utsträckning och 

 haft föga ödesdigra följder. Till stor del kunde dessa hava förekommits, om 

 man för 50 till 100 år sedan avverkat och föryngrat dessa bestånd. 



Under de nu inträffade förhållandena har föreningens anmärkning riktat sig 

 mot att, sedan undersökning på skogsägarens begäran skett, överjägmästaren 

 förhöjt avverkningen med allenast 30 procent, varigenom över 50 år skola för- 

 flyta, innan skogen befrias från skadade och oväxtliga träd. 



Detta är givetvis ett svårartat missförhållande. Domänstyrelsen vill emel- 

 lertid hushålla med torrskogen och tillse, att densamma icke överavverkas. Den 

 har därför funnit behov av att genom särskilda bestämmelser »stävja missbruk 

 av rätten att avverka skadade och övermogna träd utan skyldighet att annat än 

 i undantagsfall avräkna avverkningen från skogens ordinarie avkastning». Sty- 

 relsen angiver regeln för närvarande vara den, att torra och vindfällda träd, som 

 icke ingått i taxeringen, må uttagas utan avräkning, men att träd, som torka 

 efter verkställd taxering, skola vid utsyning anses såsom ordinarie avverkning. Den 



