sv. TRÄVARUEXPORTFÖREXIXGEXS SVAR A K. DOMAXSTVRELSEXS KRITIK. I I 



av skogens ålder och oväxtlighet — varit särdeles hård och öppnat betydande 

 sammanhängande vidder av avverkad skogsmark. Att emellertid betandet i lapp- 

 marken såväl som på nedre landet gör stor skada å kulturerna kan icke för- 

 nekas. 



Ett liknande förhållande konstateras även av statens skogsförsöksanstalt, 

 enligt en i dess meddelanden förra året intagen redogörelse för en undersökning, 

 verkställd av jägmästaren Edv. Wibeck: »Om självsådd och skogsodling i övre 

 Norrland». De resultat, som av Wibeck vunnits vid hans noggranna iakttagel- 

 ser å försöksytor, som på 1890-talet genom domänstyrelsens försorg utlades, äro 

 i korthet, att återväxten är bättre, ju mera radikal avverkningen varit, och att 

 endast de svagaste avverkningarna visat nedslående föryngringsresultat. Wibeck 

 påvisar, att i de fall, då återväxten efter kraftiga avverkningar misslyckats, detta 

 berott på uppenbara missgrepp, framför allt därpå, att sydländskt frö kommit 

 till användning. Då dessa fel, sedan de blivit kända, kunna undvikas, anser Wi- 

 beck föryngringsmöjligheterna i övre Norrland vara ganska ljusa. 



Med tagen hänsyn till dessa iakttagelser har man ingen rätt att vänta någon 

 vidare kraftig föryngring, då avverkningarna äro så svaga, att endast några få 

 träd utsynas på varje skogsskifte. Medan skogen avtager i växtkraft, hindrar 

 den återväxten, och försumpningen utbreder sig på många ställen. Av fruktan 

 för föryngringssvårigheter vill styrelsen bibehålla skogen i naturtillståndet. Även 

 om ingen avverkning sker, blir dock till sist skogen allt för överårig att kunna 

 fortlefva. Den torkar. Och da, om inte förr, måste väl ändock kulturåtgärder 

 vidtagas. För övrigt, enär försumpningarna uppkommit och befordrats under 

 skogarnas naturtillstånd, har styrelsens avverkningspolitik till följd ett gynnande 

 av försumpningsförloppet. Detta kan aldrig tvingas att gå tillbaka i sina egna 

 spår genom en försiktig avverkning. Utan för försumpningens bekämpande ford- 

 ras ovillkorligen, att en gräns sättes för dess utbredning genom kraftigt bedrivna 

 torrläggningsdtgärder. Därför måste föreningens förslag till en kraftig avverk- 

 ningspolitik och därigenom möjliggjorda kraftiga åtgärder mot försumpningen 

 leda till bättre föryngringsresultat, än den svaga avverkningspolitik, styrelsen 

 förordar. 



Jämväl skog, som står i sådana lägen, att den måste betraktas som skydds- 

 skog, bör föryngras av det skälet, att den yngre skogen är mera motståndskraf- 

 tig mot storm och snöbrott samt torka, än den äldre. Utan föryngring genom 

 avverkning går även sådan skog sin undergång till mötes. 



De avverkningsnormer, som föreningen föreslagit, ogillar domänstyrelsen 

 under påstående, att de äro alltför schablonmässiga samt skulle göra fackkun- 

 skapen överflödig. Föreningen har emellertid ett mycket viktigt skäl för att av- 

 verkningen normeras åldersklassvis, det nämligen, att skogens livskraft och till- 

 växtintensitet lagbundet sjunker med tilltagande ålder samt att röta, försumpning 

 och torka i stort sett följa åldern. Föreningen har härvid följt de resultat, till 

 vilka senare tiders forskning på dessa områden lett men vid vilka styrelsen icke 

 synes fästa något avseende. Schablonmässigheten skulle framgå särskilt därav, 

 att hänsyn tagits endast till åldersklass, icke till typ. 



Då styrelsen framkastar denna anmärkning om schablonmässighet, synes den 

 hava glömt, att normalförrådsformeln givetvis verkar ännu mera schablonmässigt 

 samt att i de nutida skogsindelningshandlingarna skogstyperna endast omnämnas 

 men icke få något inflytande på normalförrådsformelns användande för avverk- 



