507. 



HABENARIA ALBIDA Och VIRIDIS. 



Bäde den kvita och gröna här beskiifna arten, räk- 

 nade v. Linné , och nästan alla författare (utom v. Haller) 

 efter honom ända till år i8oo, till det så kallade Saty- 

 rinm, men som vid nogare granskning befunnits utgöra 

 arter, hörande till flera genera, hvilka hädanefter före- 

 komma. Således först: 



Hvit Salep, ehuru visst icke en allmän vext, flnne» 

 dock flerestädes inom Riket. I Skåne är den längesedan 

 anmärkt och sedermera äfven i Halland, VestergöUand 

 och Småland, och ändtligen upptäcktes den äfven af Dr. 

 TVahlenberg inom Lappmarkens gränser vid Waranger-fjord. 

 Rötterne äro nästan parvis eller hngerlikt hopknippade> 

 trinda och spetsade, köttiga och släta, Örtstjelken är qvar- 

 ters läng och besatt med mer och mindre breda, lansetc- 

 lika , lifligt gröna, släta blad; de understa nog trubbiga^ 

 Axet är tätt och mångblommigt. Blomskärmarne af frukt- 

 ämnets längd, samt blommorna små, faalföppna och hvit- 

 aktiga. De inre blombladen äro ljusare gröna, äfven sonx 

 blomläppen, hvilken är 5:flikig : den medlersta fliken nå-j 

 got längre och trubbig. Sporren inunder är hälften kor- 

 tare än läppen, något inböjd, aflång, men icke 2:knölig 

 (skrotlik). 



Grön Salep ar mindre sällsam, och vexer på något 

 fuktiga skogsängar, och i synnerhet nära fjälltrakterna 

 ymnigt , äfven som i sjeifva fjällen på gräsvuxna ställen.' 

 Rötterne äro oordentligt handdelte. Örtstjelken af den 

 förres höjd och förhållande, men bladen äro bredare, 

 c. ala, trubbiga, mörkgröna, de öfre likväl smala och 

 spetsigare. Blomaxets skärmar äro längre än blommorna, 

 iivilka hafva en grön, något i brunt stötande färg. Blom- 

 bladen sluta merendels tätt tillhopa i toppen, men läppen 

 är utanför hängande, mest jemnbred , gulgrön, framtill 

 5:klufven eller rättare 5:t8ndad. Den medlersta tanden 

 är kortast. Sporren liknar en liten rund pung, underst 

 vid läppens fäste. 



Desse arter visa sig hvar på sitt ställe omkring mid- 

 sommaren då de börja blomma. Dtn förstnämnde röjer 

 en lika lukt som bifnlia, men angenämare. De afartef 

 af båda slagen som vexa i fjälltrakltrne, vi^ia sig något 

 olikd : den hvita tår där ett mindre tätt och kortare ax; 

 blommorna bli något större, blombladen hvassare och 

 Iiviiare, samt läppen gul och flikärne lika stora, Den 

 gröna får ock större, och till färgen rodlettare blommor. 



Xab, — Fig I Habenaria albida i nat storlek. — 

 a. b. blommor särskilta , den ena utbredd; större gjorde, 

 — c. slägtdelarne (hanknappen med pistillen förenad) och 

 blomläppen. 



Fig. 2. Habenaria viridis i nat. storlek. — a. en 

 blomma naturligt sluten. — b. en vidöppnad. — c. slägt- 

 delarne samt läppen. 



