525. 



PAPAVER SOMNIFERUM. 



Opiat-Vallmo. 

 Bladen omfatta örtstjelken ocK äro i brädden 

 inskurna. Blomfodret och Fröhusen iiro slälc^. 



Linn. Spec. pl ed. Vf''illd. E. p. ii4t. Cl. ij. Poi.tandrja Mono- 

 gynid. — Liljell Sv Fl. ed 3.3 a84- K'- 9. M å n c m änn jng a n. £a- 

 qvinnaJe. — B^ntz. Fl. oec. 2 s. 484- — Phartn, PapaTeris somniferi Capita. 



X-^enna Vallrt)0-art, förmodligen bördig från Orienten, 

 en al de märkvärdignste bUnd Medicinal vexter, k«n \äl 

 icke kallas uisprun^iigen inhemsk hos oss; mtn då den 

 nu kfin anses som ett ai de allinännrtre ogräsen i Trädgår- 

 darne, utur hvilka den slnnflom flyttar sig på andra (>dia- 

 de ställen, sjeUsår sig och uthärdar beständigt klimete^s 

 omskiften, dr«g« vi icke i betänkande att inryiiima åen 

 i vår Flora, med lika rätt som Riddarsporren , Akirrosenj 

 Blåklinten, m- H. som fordom åtföljt sädesartt-rne utifrån, 

 vunnit burskap i Norden, och sedan aldrig föilorat det. 



Fl ån en tapplik, grenig , annutl rot uppkommer en 

 längre eller kortare trind örtsljelk, som gtund<im grenar 

 sig och bekläies med någ'it stora, omfattande, ovala, in- 

 skurn»! eller groft naggade blad med slät yta, men inun- 

 der, äfveosora stjelktn, blägröna. Blomman sitter ensara 

 på ett irindt, med några glesa hår besatt skaft i toppen, 

 stor och af åtskillig f«rg, hvit eller rödagtig, samt kron- 

 bladen alltid märkta med en stor mörkare fläck invid ba- 

 sen. Fröhuset, danadt af pistill^-n, äger ämnets klotrunda 

 form, är slätt och ölverdragct mc;d en blågläuscinde hinna 

 samt krönt med det qvarblifna märket, som uppgapar vid 

 fruktens mognad, inunder, på 10 ställen, med lika många 

 tillbakiiböjda trubbiga flikar, svarande mot de 10 inre rum. 

 men, åtskiljda genom skrynkiga dissepinienter , ej nåkande 

 capselns centrum. De inuti till tusental befintliga fröna, 

 äro små, runda och njurlika med upphöjda punkter, till 

 färgen än hvita än blågrå, efter olika variationer med hvita 

 eller röda blommor. 



H-la vexten färsk har en egen besvärande lukt, sär- 

 deles blomstjelkarne och de omogna fröhusen. Desse, äF. 

 ven som andre delar på örten, utsippra, då de såras, en 

 gräddlik saft, och denna utgör, eller tillredningen, det 

 från forntiden beryktade Opium. Sä väl i Asiatiska Turkiet 

 som i Persien odlas vexten (med hvila blommor) på fälten 

 (för erhållandet af denna drogue), och skall der vinna en 

 utomordentlig hÖjd och fröhusen hela halistopets rymd. 

 hvaraf exempel kunna ses i de Holländska speceri-bodarne. 

 Sättet att få den begärliga handelsvaran, består i ins^är- 

 aaingar gjorda på de färska, ocnogna fröhusen. Den då ut- 

 flytande hvita, narcotiska saften stelnar småningom i luf- 

 |ea, blir brun, seg och afskrapad samlas och anses som 



