563. 



SCIRPUS COESPITOSUS & BOEOTIIYON. 



märken. Tufskirpen upkommer äfven från en tradig lufvig 

 rot med många, upräta, enkla strån, som välfå efter jord- 

 manens beskaffenhet olika höjd, men hinna sälJan ölver 

 • aln. De äro trinda, nästan jemnhöga vid roten försedda 

 med en slida som uptil är nå^ot trubbig med en uddspets, 

 och hela ståndet omgifves vid jordbrynet af mångfaldiga 

 på hvarandra liggande lansettlika spetsade brunagtiga fjäll, 

 af hvilka de yttersta äro kortast. Axet som ensamt fram- 

 kommer i ändan at strået är litet aflångt, eggrundt och 

 omgifves af et blomfoder eller svepe, som har tvenne ta- 

 gellika fjäll, af hvilka det yttersta är nSgot längre, men 

 båda af hela axets höjd. Detta blomfoder innesluter 4—5 

 blommor, som alla äro fruktgifvande. Nöten är svart. Med 

 denna har Oxmatskirpan det mesta gemensamt; men ro- 

 ten är som hela vexten betydligt mindre, nästan löklik 

 och inunder tradig; de knappt ett qvarter höga stråen få en 

 i ändan tverskuren oväpnad slida; de aflångt eggrunda axen 

 inneslutas af blomfoder som icke upnå axets höjd och få 

 4-7 blommor, hvilka likväl icke alla äro fruktbärande. 



Ingendera af dessa arter förtjenar i odlingsväg Jord- 

 brukarens upmärksamhet, såsom gifvande hvarkea någon 

 särdeles god eller ymnig fodertilgång. De ätas icke utan 

 nödfall af boskapen, och endast begärligare af får, som 

 likväl sägas deraf icke må väl. Deras tilvarelse bör således 

 vara en anmaning åt Landtmannen ut dika och upodla 

 deras vexiort. 



•pab. Fig. I. Tufskirpen med förstoradt ax, en afsku- 



ren slida och stiftet i nat. och ökad storlek. — a Oxmot- 

 skirpen med en afskuren slida, blomfoder, ståndare och 

 siift simt et frö i nat, och ökad storlek, 



