565. 



SÅLIX CIMEREAi 



ÄSKcaÅ Skhm. 



(Gråvide, Gråpil: på Norrska Seljevie; pä Danska GraOf 



vide,; på Tyska graiie Weide; på Rjsko 6ivoi- 



tnlnik , Lösa, 



Bladen lansettlika , omvändt eggrunda, imdertil 

 nätlikt ådrjga nästan ludna blågröna, med 

 half-hjertlika sågade bladskärmar. 



Linn. Fl. St. 355 Dioecia Diandri». •^LHjebl. St. Fl. 3 p.3g5.SABi- 

 äCHE Sukiljde. r- Rciz. Fl. cec. 



K, 



-anhända mer an Ros slagtet ar det som här kommer I 

 fräga ännu invefdt i mörker; om de speciHkare kännemär- 

 kena lättare i Salix«slägtet förefinnas, så möter der likväl 

 desto störve svårighet vid arternas utredande derigenom, at 

 atåndare-vexten är aldeles skiljd frän spirvexten, hvilket, 

 tillika med dess fruktsättnings egna beskaflenhet i et sä 

 kalladt hänge uian blomkrona, men omgifvit af blomfoder» 

 iikt fjäll och et obeslämdt nnral »tåndarp från r fi! Et, samt 

 vid basen så väl af dem som af spiran «n håningshuslik kör= 

 tel, utgör slägtets kännetecken. För at nu med säkerhet be- 

 stämma en viss art och för at icke tilföra en ståndare växt 

 ©n annan arts spirvext, fordras at lika upmärksamt följa ar- 

 terna til deras vextort, blomnings och fruktsättningstid- 

 deras lika danade form på snart sagdt alla vextens delar. Ti! 

 at med noggranhet utröna sådant förhållande, har man va- 

 rit nödsakad indela detta på arter nog talrika siägte i 

 vina afdelningar, hvilka man, til dess et rigtigt monogra- 

 ficerande kan företagas, ansett lämpligast efter a) ståndar- 

 nes antal, b) om dernäst fruktknutarne äro med eller »tan 

 skaft, och c) om bladen äro glatta eller ludna. Den när- 

 varande eller ashgrå salixen tilhör således den afdelning 

 som har ludna blad, skaftade fruktknutar och är Törsedd 

 med tvenne ståndare i hvarje blomma. Arten skiljer »ig 

 äter ifrån sina samslägiingar med de ofvan anförda skilj- 

 agtigheter, är en stundom ända til 2 famnar hög buske: 

 bladen äro merendels afJångt eggrunda, men ombyta form 

 och blifva mer och mindre spetsiga så väl på trädets unga 

 skott, som på en artförändring, kvilken förekommer mera 



