HVALDJUR I SVERIGES MUSEER, ÅR 1869. 17 



Spetsbergen och Beeren-Island observeradt sällsamt fenomen eller att stora hvalar »några 

 gånger hoppade högt öfver hafsytan». Anförandet beledsagas af en figur. »Af djurens 

 storlek tycktes det kunna slutas, att de hörde till slägtet Balcenoptera» Emel- 

 lertid försöker han ej att till arten bestämma dem, utan omtalar det afbildade djuret 

 »endast för beskrifningen af dess språng öfver vattnet». 



Under rubriken, »Hvalar i Östersjön», citeras Olai Petri Krönika, eller detsamma 

 fenomen, som här ofvan omnämts under N:o 18, vid referatet af Lilljeborgs arbete. 

 Det säges i nämnda Krönika, fortfar Sundevall: »Tå (år 1489) kom ock driffuandes 

 en stoor hualfisk här in i Stockholms skär», hvarefter Sundevall tillägger — »möjligt- 

 vis skulle det kunna vara af denna, som ben blifvit funna under arbetet för Nybrons 

 (i Stockholm) ombyggnad på 1850-talet». 



Slutligen omnämnes förekomsten af Delphinus jihoccena i Stockholms yttre skär- 

 gård. Der erhölls ett exemplar i Augusti 1860, hvilket inköptes till Riksmuseum. Ett 

 annat ertappades i Juli 1861 och inköptes till Anatomiska samlingarna i Upsala. 



Jag skulle ju vara i tillfälle att här anföra åtskilliga andra hithörande uppsatser; 

 men det ingår ej i planen för detta mitt arbete att anföra arter, hvilka ofta till och 

 med af Zoologer anförts, som af dem bestämts efter dels hvalartade djur i större 

 eller mindre flockar och dels ensamt förekommande individer, men, såsom det af dem 

 sjelfva uppgifves, på närmare eller fjermare afstånd från åskådarens plats på ett far- 

 tyg eller på stranden. Af samma anledning har jag ej eller sjelf tilltrott mig ega 

 nog insigt att till arten bestämma eller här ens omtala något enda af de många 

 hvalartade djur, hvilka jag under en lång följd af år varit i tillfälle att under lik- 

 artade förhållanden iakttaga i vara haf, enär sådana uppgifter med bestäindt an- 

 förande af species i de aldra flesta fall otvifvelaktigt, för så vidt jag förmår be- 

 döma, måste blifva föga upplysande och utan egentligt värde i vetenskapligt hän- 

 seende. Det har således endast varit med ledning af det material, som nu förelig- 

 ger i våra museer, som jag här nedanföre velat försöka att lemna en öfversigt af de 

 Cete, som hittills förekommit hos oss, men jag vill uttryckligen tillägga, att ej eller jag 

 vet mig hafva i alla förekommande fall lyckats att med fullkomlig säkerhet bestämma 

 detta material; dock hoppas jag, att det felaktiga, på grund af vetenskapens nuvarande 

 ståndpunkt, snart nog skall komma att blifva korrigeradt. Då äfven jag måste inse de 

 medel, hvilka dertill erfordras, eller en omedelbar jemförelse i sådana fall, der jag ännu 

 ej varit i tillfälle att anställa en sådan, framgår det ock, att för så vidt det på mig 

 kan ankomma, ej eller jag skall försumma att begagna mig af de tillfällen, som till 

 äfventyrs kunna inträffa för en fortsatt forskning på detta område. 



Att de delar utaf hvaldjur, som äro förvarade uti Riksmusei paläontologiska 

 samling, ej äro upptagna i detta arbete, kommer deraf att Intendenten vid denna 

 afdelning, hr. Prof. N. P. Angelin, vid mitt besök i Stockholm var stadd på en längre 

 resa. Åtskilliga ben af hvaldjur och ett par eller kanske flera exotiska delfinkranier, 

 som förvaras i Universitetets i Upsala Zool. Museum, kunde jag under min vistelse der 

 ej eller medhinna att granska. Äfven detta material är således ej eller upptaget på 



K. Vet. Akad. Handl. B. It. X:o 2. O 



