HVALDJUB I SVERIGES MUSEER, Al; 1869. 19 



Till sist lemnas här en lista, upptagande de arter, hvilka, då ej något särskilt i 

 så fall är anmärkt, med säkerhet kunna sägas vara anträffade vid den skandinavisk;! 

 halfön, vare sig med den form denna nu har, eller i en mer eller mindre afiägsen 

 tid tillbaka, då, såsom särskilt, V ångafyndet, bär vittne om, större delen af vårt lågland 

 stod under vatten. 



I fråga om denna aflägsna tid, är jag af den tanke, att nian endast der- 

 före att Beluga här anmäles såsom funnen på tre särskilda ställen och B. mysticetus på 

 likaledes tre, af hvilka likväl Ystadfyndet, såsom bekant, faller inom den alldeles in på 

 oss liggande tiden, eller förra seklet, ej är berättigad antaga, att nämda två for- 

 mer haft ett stadigt hemvist här. Strandningar utaf hvaldjur kunna otvifvelaktigt, lika 

 som nu, här ha egt rum i alla tider och äfven utaf sådana, som efter regien nu äro 

 att träffa långt fjerran härifrån. De lemningar utaf B. mysticetus, som här i trakten 

 blifvit funna, kunna lika väl härröra af individer, som af en eller annan orsak blifvit 

 förirrade från sitt egentliga hem, som den var en sådan, hvilken vid början af förra seklet 

 dref på land vid Ystad ; och livad angår Beluga, om det verkligen varit denna art, som 

 Baron Edv. Hisinger under våren 1869 till och med förföljde i Finska viken *) och om 

 hvilket tidningar vid den tiden förtäljde, och om det var denna art, som var i fråga, 

 då man, såsom jag lifligt erinrar mig, i Ture, vid öfversta ändan af Östersjön, för mig 

 uppgaf, att en stor delfin skulle för en del år sedan hafva drifvit på grund der i när- 

 heten — berättaren, om jag ej missminner mig, fru borgmästarinnan Qvexsel, sade nem- 

 ligen, att »det stora djuret till lärgen var hvitt och tycktes vara en mindre h val» — •; 

 om, säger jag, man vet med visshet, att Belugan ännu i var tid besöker Östersjön, dit 

 den väl då inkommer efter att först hafva passerat hela vestkusten af vår halfö — att 

 arten likasom så mången annan s. k. ishafsform ännu skulle stadigt lefva i Östersjön. 

 är vid ej tänkbart, då den kanske blott vid nämnda tillfällen (förutsatt att det verk- 

 ligen var denna art) der blifvit med säkerhet iakttagen — : så låter det alltför väl 

 tänka sig, att en strandning af ett eller annat sådant djur ännu i våra dagar skulle 

 kunna afgifva bidrag till ökandet af såkallade subfossila rester utaf denna art. Att 

 arten en gång oftare besökt vår bygd, ja kanske äfven åtminstone någon del af 

 året här varit en ständigt förekommande gäst, detta kan man väl å andra sidan 

 efter all analogi antaga, blott med sigte på den rörlighet i faunan likasom floran, 

 som numera är fullständigt ådagalagd. Jag nedskref också förestående anmärkning 

 endast för att dermed fästa uppmärksamhet på den stora vigt, som ligger deruppå 

 att ej förhastadt draga slutsatser af de fynd, särskilt af enstaka förekommande ben, 

 hvilka göras äfven på detta område; ty en del sådana kunna allt för väl till och 

 med af menniskohand förts till de platser, der de nu finnas, och händelsevis blifvit 

 nedmyllade, till och med på något större djup. Men detta rörer väl åtminstone en- 

 dast sådana fynd, som göras ofvan alfven, det är den del af jorden, som ej ännu rub- 

 bats af menniskohand. 



Den förenämda listan följer här; och af denna vill det synas, i livad män förf. 

 riktat kännedomen af vår fauna. Utaf alla de arter, som äro betecknade med en *, 



*) Enligt benäget meddelande af Prof. Nordenskiöld sågos samtidigt en och annan till i samma farvatten; 

 och någon tid derpå äfven vid kusten af Österbotten. 



