IIVALDJUK I SVERIGES MUSEER, AR L869. 4',' 



räknadt bakifrån, af nämnda ränna. Att näskaviteten endast Sr utbredd öfver den bakre, ansvällda delen af tri- 

 angelfältet, syntes tydligt, derigenom att ditliörande mjuka delar funnos in situ före kraniets rengöring. Mellan- 

 käkbenen nå föga bakom näsöppningarna och skjuta längst baktill in uti en vik, bildad af öfverkäkbenet. De 

 beröra visserligen cthmoideum, men komma ej i beröring med näsbenen, hvilka hafva en betydligt större längd- 

 sträckning än bredd — hvardera för sig — framtill. Öfver pannbenets supraorbitalparti bildar öfverkäkbenet 

 eu längsklufven kam. hvars inre del är mest utbildad och vertikalt ställd. Rännan emellan kammens båda delar 

 är på ett egendomligt sätt skrynklig, eller försedd med snedt löpande, irreguliera sraåveck. Alla cristae äro sär- 

 deles utbildade, tinninggropen likaså, hvilket sednare antyder starkt utbildade muskler här, som ock äro be- 

 höfliga hos ett djur, hvars ansigtregion till den grad blifvit utdragen pä längden som det ifrågavarandes. 

 Den jemförelsevis väldiga processus zygomaticus ossit temporum, den baktill jemförelsevis höga underkäken, som 

 framåt midt för sista tanden å ömse sidor är djupt fårad i likhet med nosen, äro ock utmärkande drag i 

 kraniets byguad hos denna djurform. I gommen, längst baktill, ett godt stycke bakom tandraden, börja 2:ne 

 grunda längsgående rännor, hvilka midt för 9:de tanden, bakifrån räknadt, uppnå ett stort djup och der sam- 

 mansmälta till en enda, som vid 18:de tanden blir särdeles grund och fortlöper till nosspetsen, men är ej obe- 

 tydligt bredare emellan 2:dra och 10:de tanden, räknadt framifrån. Emellan de bakre tänderna äro de ursprung- 

 ligen 2:ne rännorna skilda genom en skarp köl, som uppkommer derigenom att öfverkäkbenen böja sina kanter 

 nedåt der, hvarest de beröra hvarandra; men från och med 9 m.m. bakom sista tanden och till kölens slut vid 

 den 9:de, bakifrån räknadt, synes vomer framträda och till sist ensamt utgöra nämnda, särdeles tina köl. För 

 öfrigt kan tilläggas att detta kranium ej företer någon märkbar snedhet, med undantag deraf att hjernskålens 

 högra halfva är en hårsmån bredare oeh bakåt något mer utdragen än den venstra. 



Tandformeln: H. -^ — : V. — — : Alla riunas! 

 56 oo 



Tänderna något utåtrigtade men något inåt böjda; vid pass 4 gånger sa höga som långa vid basen, 

 men der dubbelt bredare än länga. Nedom denna finnes eu ringlik ansvällning, rättare att betrakta såsom sjelfva 

 basen, hvilkeu är starkast utbildad längre bakat. Afständet emellan ett par tänder är oftast dubbelt så stort som 

 tandens längd vid basen. Både i öfver och underkäken äro de utvändigt till upp mot midten nästan jemn- 

 breda, hvarefter tandens yttre kontur fortgår rak till spetsen. De bakre äro deremot lika- om snedt afhuggna. 

 Att emaljen har en slät oeh glänsande yta behöfver val knappt tilläggas. Roten är hos detta exemplar lyekt, ned- 

 till snedt inåtböjd. Fjerde tanden i öfverkäken, bakifrån räknadt samt å venstra sidan, liknar i grunden den, 

 af motsvarande tand, af Flower, 1. c. meddelade figur. 



Venstra armen: Humerus midtat utvändigt 3 gånger så läng som tjock nedtill, men der dubbelt sa 

 bred som tjock. Nedre kanten af ulna 3 gånger så bred som tjock. Största bredden tvärs öfver underarmen, 

 nedtill 54 m.m. (Efter detta mått kan man lätt finna de öfriga med ledning af hithörande figur, som är ut- 

 förd efter en fotografi af omkring half storlek). Corpus har 5 ben '). Pekfingret är längst och starkast bakät- 

 böjdt; långfingret ej obetydligt och ringfingret föga; men lillfingre.t är vid pass lika mycket framåt böjdt som 

 pekfingret bakat. 



Fingrarna, till antalet 5, hafva följande antal falanger: 



Tammen. 2. 



Pekfingret 7 (Den yttersta helt igenom brosk). 



Längfiugret 6 ( d:c d:0 d:o ). 



Ringfingret 5 ( d:o med spår till förbening). 



Lillfiugret 4 ( d:o helt igenom brosk). 



Hit höra figurerna 10 a, 10 b och 10 c å taflan II, samt fig. 34 å taft. IV. 



Hvad nu slutligen angår Pontoporiaus plats i systemet, så, änskönt ryggfliken såsom vi nu lärt känna 

 är vida mer utbildad än den blott upphöjdt köllika hos Inta, förete dessa bada äfven hvad beträffar framlem- 

 marna och specielt Carpus-trakten så stor likhet med hvarandra, att den med skäl bör häuföras till en och 

 samma familj, eller Iniidw. 



13). Steno frontatus. 



= Delphinus frontatus Cuv. Oss. foss., p. 278, pl. XXI, fig. 7, 8; Ste?w frontatus Gray Er. et Terr., 

 p. 43; — Cat. 1850, p. 128; — Cat. 1866, p. 233: — Synopsis, p. 5. (Att Gray citerar Cuv. oss. foss. 

 tab. XXII, fig. 8, är origtigt). 



a). Stockholm, zool. Riksmuseum. Öfre delen af kranium. Utan påskrift. 



Kranium: Längd frän condyli ossis occipitis till nosspetsen 548 m.m. 



Frän inskärningen till nosspetsen 298 » 



Bredd emellan inskärningarna 105 •> 



Bet 6:te eller pisiforme var fullkomligt broskartadt. Det lyckades ej eller att oskadadt framställa detsamma å preparatet. 

 Vei. Akad. Handl. B. 9. X:o i ' 



