e. 
Csiki Ernő. 
megfelelő tételek alatt. a  Dascillidae, Cantharidae és Cleridae csa- 
ládok felsorolása, mikor tudtommal az összes külföldi fajokat is. 
tekintetbe véve, e családokból egyetlen vak faj sem ismeretes. — 
sokszor a nemek. és fajok szétválasztására olyan bélyegek vannak 
tekintetbe véve, melyeket ilyen az ifjuságnak való könyvekben lehe- 
tőleg kerülni kell, különösen olvan esetekben, mikor könnyebben 
látható külső bélyegek is vannak. Az állatok leírásánál pedig nem 
egyszer nem helyes, egyes testrészek alakjának vagy felületének 
jelzése, így hogy példával szolgáljak a Procerus gigas szárnyfedői 
csak nem Pbarázdáltakc. Nagyon helyes ha a tételek rövidek, sok 
felesleges szó elhagyatik, de azért nagyon is rövidíteni még sem 
szabad, mert akkor már értelmetlen dolgok kerülnek ki, pl a 41. 
lapon a Haliplidák-nál :la és 1bx alatt -Az állkapocs végíze sok- 
kal nagyobb mínt az utolsó előttix, (itt bizony nem fogják 
tudni, hogy a tapogatókról van szó, hanem sízelt állkapcsokatc 
fognak keresni). Az előfordulásra vonatkozó adatok sem mindig 
a legpontosabbak, pl. a Cicindela hybrida rerdei utakon gyakoric 
volna, ez mindenesetre nagyon a helyi körülményektől függ; e faj 
mindenesetre csak fotyók, patakok homokos partján vagy homokos 
területeken gyakori. A felvett fajok megválasztásában is volna né- 
melykor kifogásolni való, így a Dytiscus latissimus helyett, mely 
lap egyedül képviseli e nemet, hazánkban egyike a legnagyobb rit- 
kaságoknak, míg a D. marginalis vagy dimidiatus országszerte 
gyakori. Itt-ott egy tollhiba hat zavarólag pl. a szarvasbogaraknál 
ola és 1bx alatt ugyanaz sa test 15 mm.-nél nagyobbe áll; ilyes- 
mire vigyázni kellene, mert rendesen szarvasbogárral kezdi a diák 
a meghatározást, ilyennel kezdi magát gyakorolni, ott pedig meg 
fog akadni. Kár volt olyan családokat, melyek már nagyon is régóta 
egységes családnak vétetnek, külön-külön tárgyalni, így a Scolytidae 
család négy családra van osztva (Hylesinidae, Scolytidae, Tomici- 
dae és Platypidae.) 
A munkát 4 eléggé sikerült színes tábla díszíti, ezeken 26 faj 
van ábrázolva, ily táblák mellékelése igen jó gondolat volt, mert a 
tanuló így legalább a közönséges fajok helyes meghatározását maga 
is ellenőrizheti. A Carabus auratus helyett, melyről különben a 
szövegben nincs is szó, egy közönségesebb magyarországi fajt le- 
hetett volna felvenni. 
Mint látható, van ugyan elég kifogásolni való is e könyvecs- 
kében, az mégis elég jól fog megfelelni rendeltetésének, azért me- 
legen ajánlhatjuk nemcsak a természetrajzi tanároknak, hanem az. 
