70 Pásztor Istvan. 
nem, hanem csakis levelek fejlődnek (3. ábra b), a bogár sohasem 
fertőz meg, mert ezek vékonyabbak, karcsúbbak, mint a virágot 
is fejlesztő vegyes rügyek s a petéből kikelő lárva abban elegendő 
táplálék hijján nem bírna bogárrá kifejlődni. 
Innen magyarázható meg az a jelenség, hogy levélrügyben, 
vagy igen kis termőrügyben, ha ki is likasztja azt a nőstény körte- 
rügyfúró bogár, sohase találunk petét; a lik rágása alkalmasint 
csak táplálkozás czéljából történik. . 
A petelerakás munkája ennél is úgy történik, mint az 
almavirág-orrmányosnál. A megtermékenyített nőstény bogár a száj- 
részeivel egy kis kerek likat rág (tehát nem fúrja) a rügy oldalán, 
rendesen közel az alapjához, ritkábban a hegye felé, majd megfor- 
dul, potroha hegyét a likra illeszti s erre egy petét tojik, a melyet 
miután ismét visszafordult, orrmányával a likba, a rügy belsejébe, 
a rügypikkelyek alá nyomkod. 
Egy rügybe a bogár sohasem rak egynél több petét s azért 
tavaszszal a fertőzött rügyekben mindig csak egy lárvát találunk. 
Egy ízben kivételképen két petét találtam egy rügyben, egyet a 
rügy alapján és egyet a hegyén, de ezeket minden bizonynyal két 
bogár rakta és teljes kifejlődésre bizonyára csakis az egyik pete 
jutott volna. A rügyön rágott lik kicsi, alig észrevehető s ugy 
tetszik, mintha az aránylag nagy pete nem is fért volna be rajta, 
mert szélei, a lik oldalfalai az orrmány kihúzása után kissé össze- 
húzódnak. E szerint a pete benyomkodása a rügybe, a bogárnak 
nem csekély fáradságába kerül; erre vall különösen az a körülmény 
is, hogy egynémelyik pete egészen megnyomorítva, gömbölyded 
alakjából teljesen kiforgatva jut a rügy belsejébe. 
A peterakás befejeztével a bogár nemsokára, tehát még ősz- 
szel elpusztul. Az almamoly hernyói ellen a körtefákon alkalmazott 
rovarfogó-kötelekben és rovarcsapdákban elvétve itt-ott megakad 
ugyan egy-egy eltévedt körterügyfúró bogár is a tél legderekán, 
de számuk oly csekély, hogy ha azok szaporodnának is tavaszkor, 
számbavenető kárt nem bírnának tenni. Ezektől az áttelelő körte- 
rügylúró bogaraktól azonban nemcsak ezért, hanem főleg azért 
sem kell megijednünk, mert pártában maradt nőstények azok, a 
melyek reménynyel eltelve várakoznak egy-egy elkésett hímre és 
görcsösen ragaszkodnak életükhöz, hogy nemi hivatásuknak meg- 
felelhessenek, de hasztalanul. A körterügyfúró bogarak zöme tehát 
még őszszel tönkre megy és nem telel ki. Ezt tudva, nagyon hely- 
telenül cselekednék az, a ki védekezés czéljából tavaszszal akarná 
a fákról lerázni a körterügyfúró bogarakat, úgy a mint az alma- 
