200 A. Aigner Lajos. 



1884-ben ugyanis meghalt Szt.-Pétervárott a titkos tanácsos báró 

 Stieglitz Sándor bankár és 20 millió rubelt hagyott hátra. A 

 hirlapok útján szólították fel az örökösöket a jelentkezésre. Ezt 

 azonban csak egy évvel utóbb tudták meg Ankerék, kik a kis- 

 martoni származású S t i e g 1 i t z-czel való rokonságukat kimutat- 

 hatták ugyan, de igényeikkel ez alkalommal is későn léptek fel. 



A sors ügy határozta, hogy Anker Rudolf szegényül éljen 

 és haljon meg, míg bátyja Lajos anyagilag jobban gyarapodott. 



Az entomologia iránt mind a kettő már ifjü korában nagy 

 hajlammal viseltetett, a melyet szítottak az akkori jeles rovarászok : 

 Frivaldszky Imre, Kindermann Albert, Praznovszky 

 Ignác z, Eckstein János és mások, kiknek korában Budapest 

 fontos pontja volt az európai entomologiának. Ez a nimbus az 

 Ankerék idejében nem csökkent, sőt növekedett. Kiváló gyűjtők, 

 mint Lángért József, Zách Ferencz, Pech János, 

 Pável János, Emich Gusztáv stb. nagy buzgalommal és 

 szerencsével űzték a lepkék gyűjtését és tenyésztését. A legbuz- 

 góbbak és legszerencsésebbek* voltak kétségkívül az Anker-test- 

 vérek. Éjjel-nappal, fáradhatatlanul, nagy szenvedélylyel gyűjtöttek 

 és igyekeztek az elődeiktől átörökölt tapasztalatokat öregbíteni és 

 értékesíteni. 



Erre a czélra megszerezte egyikük (Lajos) id. Kinder- 

 mann Albert lepkegyűjteményét es feljegyzéseit, melyek a 

 tapasztalt gyűjtő „titkait" magukba foglalták. Ezek nyomán, kora 

 tavaszszal, mielőtt még a fák rügyeztek volna, kimentek az erdőbe, 

 s ott egyes fákat megfúrtak, baltával megsebeztek, vagy nagy ágát 

 levágták ; tudván azt, hogy a tavaszi és kitelelt Noctuák más 

 eledel hiányában előszeretettel keresik fel a fák kiszivárgó nedvét ; 

 este aztán lámpás segítségével összeszedegették az éhes vendé- 

 geket. Pünkösd táján s őszfelé virágos mezők s erdők szélén fa- 

 ágakat, úgynevezett rőzsekévéket helyeztek el a fák alján, s azok- 

 ból hajnalkor esernyőbe rázogatták ki az oda rejtőzött Noctuákat. 

 Nyári éjjeleken lámpavilág mellett fogdosták a virágokra röpködő 

 lepkéket, majd őszfelé mézzel bekent s a földbe tűzött faágakon 

 kerítették azokat birtokukba. A hernyókat nagy ügyelettel gyűj- 

 tötték és gondosan tenyésztették, a tápnövényt minden másod- 

 harmadnap hol a Farkasvölgyből, hol Ó-Budáról szerezve be ; 

 úgyszintén ásták tavaszkor és nyáron a bábokat is. Szóval, ernye- 

 detlen szorgalommal alkalmazták a gyűjtés minden módját és 

 fortélyát, a miben alighanem se előbb, se utóbb fölül nem multa 



