Lepke-faunánk gyarapodása 1901-ben. 



Irta A. Aigner Lajos. 



A magyar birodalom lepke-faunájának ismerete évről-évre 

 gyarapodik. Szerencsés gyűjtők ez elmúlt L901. évben is több, 

 faunánkra új fajnak és fajváltozatnak előfordulását állapíttották meg. 

 Legfeltűnőbbek ezek közül azon északi, illetve havasi fajok, melyek 

 ismeretét B o g s c h János és Dr. C z e k e 1 i u s Dániel 

 buzgalmának köszönhetünk. (1. R. L. VIII. 97. 174. 1.) Az előbbi 

 az Argynnis Freija Thnb. a Csorbatónál, az utóbbi pedig a 

 Bucsecsen és Nagyszeben környékén találta a következő Macrole- 

 pidoptera-fajokat : Zygaetia cxulans H\v., Arctia Quenselii Pajk., 

 Hepiahis velleda ab. %állicus Ld., Lasiocampa lunigera ab. lubu- 

 lina Esp., Cidaria nobiliaria HS. és Eupillucia eyuensata Grasl. 



Ugyancsak havasi fajokra vonatkoznak főleg amaz adatok, 

 melyek Dahlström Gyula gyűjteményéből kerültek- elé ; ezek 

 (1 R. L. VIII. 97. 1.), egy már előbb ismeretes fajvaltozat {(hiophos 

 sordaria v. mendicaria) leszámításával 20 fajra és 17 fajvál- 

 tozatra rúgnak. 



Viszont délszaki fajt, Lythria sanguinaria Dup., talált Koca 

 György Vinkovczén (R. L. VIII. 44.), magam pedig Peszéren a 

 Ihecla acaciac v. abdomüuUis Gerh. egy szép példányát fogtam, 

 mely fajváltozat eddig csak Kis-Ázsiából volt ismeretes. Egy új 

 fajváltozatot írt le Tornai a Nándor Zentárói, a Sesia empi- 

 formis v. htmgaricat, magam is egyet, a Colias Edusa ab. Páveli-t. 



Tetemes gyarapodást nyert faunánk amaz adatok által, melyeket 

 a Staudyiger-Rebel-féle katalógus Magyarországon előfordulókként 

 említ, de a melyről ilyenekül még nem volt tudomásunk. Ezen 

 adatok (a Cidaria munitata már előbb Trencsénről leven feljegyezve), 

 11 fajra és 13 fajváltozatra vonatkoznak. (R. L. VIII. 17.j. 1.) 



Még lényegesebben bővült faunánk köre az által, hogy a Dal- 

 mátországban előforduló fajokat is felvettük abba. Az e czimen 

 (R. L. VIIÍ. 175. 1.), felsorolt adatok 53 fajra és 27 fajváltozatra 

 vonatkoznak. (A Gnophos aspemria és Sesia typhiaeformis el volt 

 hagyandó, mivel az előbbi Horvátországból, az utóbbi pedig Buda- 

 pestről már előbb fel volt jegyezve.) Ez a szám előreláthatólag 

 jóval növekedni fog, ha az összes dalmát fajokat ismerjük. A jel- 



