Irodalom. 1!»3 



hogy nagyon ósdi felfogású keretben mozog, kevés megjegyezni 

 való van, legfeljebb az, hogy a lepkecsapó ollónál miért beszél 

 szerző rámá-ról, talán nem jó a keret ? avagy következetesen 

 pálinkás üvegekről. Miért volna az természetellenes állás, ha a 

 kétszárnyúak (Diptera) szárnya felfelé áll, és hogy azokat ilyenkor 

 feszítődeszkára kell helyezni? A „kopál firnász"-ra se talált szerző 

 úr jobb kifejezést? Igen érdekes fejtegetés „A gyűjtemény felál- 

 lítása" fejezetében pl. a következő : „Az ilyen skatulyának az 

 alja hársfából áll, vagy parafával — Hírfával — vagy papirmaché- 

 ból készült különös táblákkal van kibélelve. De ha jó fogónk van, 

 a kibélelés szükségtelen, mert a táblák likacsosak s így a pusztító 

 rovaroknak biztos menedékhelyül szolgálnak, kivéve a turfát, de 

 az ne legyen beragasztva papirossal." Szóval a kinek jó fogója 

 van, az ne bélelje ki a dobozokat semmivel (úgy mint ezelőtt 100 

 évvel), a turfa- (tőzeg) lemezeket pedig ne ragaszsza be papirossal, 

 hogy a rovarokat minél előbb jó vastag rétege a tőzeglemezekről 

 lehulló pornak fedje be. A mi pedig a pusztító rovarokat illeti, azok 

 bizony a legsimább dobozban is nagyon jól végzik el munkájukat, 

 ha nem gondozzák a gyűjteményt. „A rovarok felosztása és a 

 rendek jellemzése" fejezetben számtalan hibát találunk az egyes 

 rendek jellemzésében ; a rendek felkeresésére szolgáló táblázat 

 pedig alig használható. Igaz ugyan, hogy e könyvecske a tanuló 

 ifjúság részére készült és így a meghatározási táblázatok egysze- 

 rűek, könnyen megérthetők, de azért mégis kell, hogy megfelelők le- 

 gyenek, így pl. daczíra annak, hogy a terminológiai részben meg 

 van mondva hogy pl. a bogaraknak vannak szárnyfedői és vannak 

 szárnyai, a táblázatban mégis négy szárnyról van szó stb. stb. — 

 Fentebbiekben rövidesen vázoltam a „Rovargyűjtő" tartalmát, egyes 

 hibáira is rámutattam, a mennyire itten lehetséges volt, nem hagy- 

 hatom azonban még megemlítés nélkül azt, hogy nagyon zavarólag 

 hat a számtalan, némelykor nagyon is értelmetzavaró sajtóhiba is, 

 a mi a munkának nem válik nagyon díszére. Végül pedig szerző 

 szavaival élve (53. 1): „De amint a kertészlegény vagy múzeumi 

 szolga (kivétel is van) nem botanikus és nem entomologus, úgy 

 az sem lehet entomologus, ki számos rovar nevét tudja a nélkül, 

 hogy a rovarok entomologiáját (!!) ismerné. Tudásunk csak ak- 

 kor értékes, ha biztos alapon nyugszik és öntudatos; pedig az erre 

 vezető út fáraradságos" — ez igaz, de úgylátszik szerző úr sem 

 követi ezt, mert akkor más munkát kaptunk volna és nem olyant, 

 mint ezt, mely a néhány éve megindított „Rovarhatározó" egyetlen 



