A. Aigner Lajo*. 



gyik a másikai megelőzni remélvén, a Wippach völgyében találkoz- 

 tak. Teri sen kifejezték egymás iránt örömüket a nem 

 remeit találkozás fölött, magában azonban mindegyike elátkozta a 

 másiknak buzgalmát. 



A kedvezőtlen időjárás, valamint a gyűjtők sokasága voltak 

 <>kai annak, hogy a zsákmány igen sovány volt, úgy hogy többen 

 hazatértek, mások meg más irányban kutattak, és Fiúménál rá is 

 akadtak néhány példányra. — Ezek egymásnak fogadtak, hogy 



most ismét új termőhelyet örökké titokban tartják, és fényes 

 lítettek, mert hármukra né/ve annak tudása csakugyan 

 kis vagyonn.d felért. Ámde egyikük mégis csak kikotyogta a titkot 

 s egy hónappal később tudott arról minden bécsi lepkész. 



A rákövetkező évben ezek szinte búcsút jártak Fiúméra s a 

 Wippach völgyéi e, és nem hagytak egy zugot sem felkutatlanul. 



11 a lepke rohamosan kelt el és mindenfelől kívántak azt, úgy 

 bog} a nyereség a költséget bőven fedezte. Még olcsó világ volt 

 akkor, egy forinttal annyira ment a gyűjtő, mint ma tíz forinttal. 

 C z. A., kinek ez újabb adatokat köszönhetjük (Soc. Ent. 111. 17. 

 es 25. 1.) számos, nem egészen tiszta példányt még 30—40 fo- 

 rintjával adott el. 



Habar a két termőhelynek az egyes gyűjtők áital való kifosz- 

 tása a faj gyérülését vonta maga után, annak alapos kipusztítása 

 mégsem következett volna be oly gyorsan, mint az tényleg meg- 

 történt, ha néhány rovarkereskedő kapzsisága azt elő nem idézte 

 vo/na. [gy azonban Bécsből és Prágából a termőhelyekkel határos 

 vidékek lakói a hernyónak és lepkének rendszeres kiirtásával bí- 

 zattak meg. Kisebb hivatalnokok, iparosok, sőt napszámosok és 

 pásztorok foglalkoztak a gyűjtéssel, elannyira, hogy l*42-ben a 

 S. caecigena mar az egész Wippach völgyéből eltűnt, 1846-ban 

 pedig Fiúménál már nagy ritkaság számba ment. Itt ugyan még 

 185ő-ben is találta le, de azóta sok évig ott sem fordult már elő 



A lepkének már tetemesen (12 — 14 frtra) leszállt ára ismét 

 kezdett emelkedni s a kutatást immár egész Karinthiára es Ten- 

 germellékre terjesztették ki. Nem ritkán lehetett ott egyetlenegy 

 napon 3 — 5 idegen, osztrák, német, sőt franczia gyűjtővel is talál- 

 kozni, akik mind a 5. caecigenát keresték s egymást tévútra ve- 

 zetni igyekeztek. A legszorgosabb kutatás mellett csak elvétve 

 akadtak egy-egy példányra, míg végre Weszely, pénzügyi hiva- 

 talnak Zárában, ott a környéken nagyobb mennyiségben találta. 

 O es hivatalnoktársa Kleziach Balázs, kiknek fogalmuk sem 

 volt azok értékéről, a gubókat 1862 — 66 ig százával szállították 



