Különfélék. 



Lepkebábok ósszenövesztésével kísérletezett Tafner Vidor 

 tanárjelölt s e czélra eleinte az Aporia cmtaegi, majd a selyem- 

 lepke bábjait használla, de az utóbbiakkal nem sokra ment, mert 

 igen érzékenyek; legjobban beváltak a Vanessa Jo bábjai. A bá- 

 bokat különböző testrészeken megsebezte s azután összeillesz- 

 tette, hogy egybeforrjanak, a mi sok esetben sikerült is. 

 Fixáló szerül a collodiumot vagy megolvasztott parafint használta, 

 Érdekesebb eredményekként felemlíthetők a Következők : A chitin- 

 bőr többnyire egymással annyira összeforrt, hogy a két bábot elég 

 erővel egybekapcsolta. A belső szervek is gyakran találkoztak s 

 egymásba forrtak. Ilyen helyeken a chitin színt kapott ugyan, de 

 teljesen szőrtelen maradt. Az összenövesztett állatok kifejlődése 

 lepkealakjukig rendesen egy-két nappal több időt kivánt, mint a 

 normális kifejlődés. A lepkék többnyire szintén teljesen össze vol- 

 tak nőve, — részben kikelt mind a kettő; részben csak az egyik, 

 de azért a másik is kifejlődött, azonban a burokban maradt ; gyak- 

 ran pedig elhalt mind a kettő kikelés ele tt. A törzstől lemetszett 

 lábak lasabban, de mégis tovább fejlődtek. A színek gyakran aber- 

 ratiókat mutattak. Egy eset különösen érdekes volt. A kísérletező 

 két bábot derékon metszett át, mi által a két potroh érzéketlenné 

 vált ; azután felcserélte a test mellső részeit s a íéltesteket egybe- 

 illesztette, minek folytán az egyik potroh érzékenységét és mozgó 

 képességét visszanyerte. 



A keresztes pókok mustrázatáról, vagyis a rajtuk látható 

 rajzolatokról Dr. Lendl Adolf a Természettudományi Tár- 

 sulat állattani szakosztályában husamosb idő előtt előadást tartott 

 (1. R. L. 1899. 198. 1.) Akkor különösen a közönséges keresztes 

 pókok rokonsági köréhez tartozó fajokról értekezett s az egyes 

 fajok rajzait összehasonlította egymással, minek révén esetleg a 

 fajoknak egymástól való leszármazására következtetni lehet. Ujab- 

 ban kiterjesztette vizsgálódásait az úgynevezett állaspókokra is, a 

 melyek szintén kerekhálós pókok és nálunk 5—6 elég gyakori 

 fajjal vannak képviselve. Ezeknek mustrázatát, illetve a mustrázat- 

 natnak fokról-fokra váló elváltozását tanulmányozva, azt találta, 

 hogy ezek a fajok hasonló viszonyban állnak egymáshoz, mint a 

 keresztes pókok fajai egymásközt. A mellett asonban azt is meg- 

 állapította, hogy az állaspókok egyszerűbb mustrázatára vissza 

 lehet vezetni a keresztes pókokét, a miből arra lehet követkéz- 



