Különfélék. 131 



vau immacnlata felsőszárnya ellenben élénk fűzöld, csaknem kékes 

 zöld, holdfolt nélkül ; alsószárnya pedig halvány zöld. Júliusban 

 virágzó bogáncson ülve együtt is találtam. — Aedia funesta Esp. 

 Hernyója a bortermő szőlőn él és különösen a lugas-szőlőt kedveli. 

 — Pellonia vibicaria Cl. A Zsarnóczán gyűjtött példányok jóval na- 

 gyobbak a rendesnél, a szárnyak közepén lefutó vonalak pedig 

 mindkét szárnyon teljesen ki vannak töltve bibor-vörös-színnel , 

 némely példánynál az említett vonalak egymás közti távolsága miatt 

 ez a bibor-vórös szalag a szárnyak felületének csaknem egy har- 

 madát födi be. Ezeket a példányokat az ab. roseata Ersch.-hez tar- 

 tozónak vélem. Nécsey István. 



A gyümölcsrontó Hyponomeuta malinella Zell. hernyója, mely 

 nagy fonadékban társasán él fákon és bokrokon, olykor nagy mér- 

 tékben károsítja az alma- és körtefákat. A pókháló hernyó narancs- 

 színű, hátán kettős sor fekete pontokkal és nagy fekete petytyel 

 az első szelvényen ; fehér gubót sző, a mely a nagy fonadékban 

 sűrűn egymás mellett fekszik. Irtására Bérlése A. az ismert ento- 

 mologus, mint leghathatósabb szert a pitteleinát ajánlja, melylyel a 

 fákat peronospora-fecskendővel permetezik ; fődolog hogy a fecs- 

 kendő sugara a fák tetejét is elérje. A permetezést ismételni kell, 

 még pedig fél percentes anyaggal, ha a hernyó mintegy fél Cm. 

 hosszú, egy perczentessel pedig 2 hét, és háromperczentessel 3 hét 

 múlva. Kellő gondosság mellett azonban elégséges az elsf perme- 

 tezés is. A folyadék a hernyót gyorsan megöli, feltéve, hogy a 

 permetezést oly bőven alkalmazzák, hogy a fonadék szinte csurog, 

 mintha bemártották volna. A fáknak a pitteleina sem árt, sőt azt 

 esetleges in vasi ótól megóvja, mivel kátrányt is tartalmaz, melynek 

 szaga sokáig megérzik a leveleken. A pókháló hernyó már hazánk- 

 ban is több helyen lépett fel kártevóleg. 



Új kövesült bogarat fedezett fel Dr. Meunier F. a solenho- 

 feni lithographikus palában. Az állat meglehetősen rósz karban 

 van, feje épen nem, torának pedig csak körvonala ismerhető fel, 

 a mely alatt némi leké ékített lemez fekszik, mely alighanem a 

 potroh végső szelvényeit fedte, ha az állat csendben volt. A szárny- 

 fedők hossza 7, szélessége 3 — 5 mm. A felfedező ezt az allatot 

 Mourloniella solenhofensis-na.k nevezte el, rendszeri helyét azon- 

 ban ki nem jelöli. 



Régi budapesti lepkészekről. A 70 es évek elején Budapesten 

 az északkeleti vasut-társaságnál mint rajzoló voltam alkalmazva s 

 a mellett buzgón gyűjtöttem a lepkéket. 1873. januárhó végén 

 hirdetést olvastam, hogy rovarszekrény eladó, minőt rég óhajtottam 

 bírni. Felkerestem a szekrény tulajdonosát. Igen megnyerő modorú, 

 ezüst hajfürtös becsületes aranyozó fogadott, ki nagy örömemre 

 elmondta, hogy valamikor ő is lepkét gyűjtött, maradék készletét 

 is megmutatta, Ez a derék ember Eckstein János volt, a ki 

 a Psyche Ecksteini, Ps. Zelleri, Thalpochares purpurina és Cochylis 

 aurojasciana fajokat felfedezte. Ismertem Pech Jánost (meghalt 

 49 éves korában 1880. febr. 20-án), Anker Lajost és L a n- 

 gerth Józsefet is, kik igen ügyes gyűjtők és tenyésztők, de 



