A rovarélet és maddrélet viszonya. 69 



litrészeken elszórtan, egymást)! távol rakják, ritkán telepesen, s 

 i c tor is a telep lakossága és fogyasztási képessége nem bír túl- 

 s.ilylyal a rovarokkal szemben. Még a telepesen költő vízi és 

 m):?ári madarak száma is ará lytalanul csekély ahhoz a táplálék- 

 mennyiséghez, mely rendszerint ott kínálkozik, ahol azok fész- 

 kelnek. De a rovarevők e szakadozott, a területet mintegy egy- 

 formán behálózó költési módja szorosan az ő rendőri szerepük 

 kifolyása. 



Nincsen köztük, mely csakis egyféle rovart ennék, noha bi- 

 zonyos rovarfajok túlsokasodásakor több faj összetársulvaJegalább 

 egy ideig, ezekből él. így 1897. májusában Vasmegyében rengeteg volt 

 a cserebogár és az e hónapban bonczolt gébicsek, szarkák, varjuk, 

 szalakóták, aranymálinkók, szajkók, vércsék gyomrában jegtöbb- 

 nyire e kártékony rovar maradványait találtam. Szó nem fér 

 ahhoz, mennyire tizedelték hát a madarak a cserebogarat, noha 

 kiirtani nem bírták ; de hogy lényegesen apasztották számukat* 

 jobban mint emberi beavatkozás képes lett^ volna, az nem szorul 

 érvekre . 



Ugyancsak így működnek szöcske- és sáskajáráskor. 1889- 

 ben a Fertő mentén a rengeteg szöcskét a sirályok, szerkők 

 roppant csapatai dézsmálták, másutt ugyanilyen veszély nyomán 

 megjelent a pásztormadár és a seregélyekkel vegyes csapatokban 

 vetette magát a hívatlan vendégekre — de nem bírt velük. 



Valamivel többet tesz a kakuk. Ó kivált azokat a hernyókat 

 (gyapjas hernyókat, Bombycídák) pusztítja, melyeket — mivel sző- 

 rös külsejük visszariasztó — kívüle más madár meg nem eszik. 

 Ezeknek általában állati ellenségük kevés van; rút, bundás tes- 

 tükben bírván védelmüket. Mindezek' (Cnethocampa processionea, 

 Psilura monacha, Lasiocawipa pini, Bombyx neustria stb.) kiváló 

 erdőrontók s bizonyos pontokról terjednek szét, olyanformán, 

 mirt a vízbe dobott kő körhullámai. A kakukok rendszerint eze- 

 ken a pontokon szoktak összegyűlni, a honnét a baj kiindul s nem 

 távoznak addig onnét, míg a hernyókat mind el nem fogyasztották. 

 Ez a madármunka is „megelőző" ugyan, de ez esetben „meg- 

 szüntető" is. 



A czinegék és a velük kószáló harkályok, csúszkák, fakúszók, 

 királykák tervszerű portyázásai jelentőségteljesek, mert a terü- 

 letet — még pedig ugyanazt a részt is, melyet már átkutattak, — 

 sokszor nap-nap után rendesen újra és újra végig járják s lehe- 



