86 Különfélék. 



A lepkegyüjtemény berendezése. Rendszeres gvüj temen vhez 

 mindenekelőtt megtelelő szama, nem túlságos nagy, de lagalaob 

 5 cm. magas, egyforma erős kéreg papírból vagy még jobban 

 fából készült doboz szükséges, melynek alja legczélszerűbben 

 tőzeggel (vagy parafalemezzel, szükség esetén kukoriczaszár, 

 czirók, napraforgó vagy bodzabéllel) ki van rakva és porhanyós 

 fehér papírral beragasztva. Nagyobb gyűjteményt üvegfedeles 

 fiókokkal ellátott szekrényben szoktak elhelyezni. Ezekbe rendsze- 

 res sorban tűzzük a lepkéket, melyek mindegyike lelhely-czédulá- 

 val el legyen látva, mert különben a gyűjteménynek nem lesz 

 tudományos értéke. Először két apró gombostűvel feltűzzük a 

 nem (genus) nevét, alája a nemhez tartozó fajokat, mindegyikből 

 legalább egy hímet és egy nőstényt, de lehetőleg 2 — 2-őt, s ezek 

 alá a faj nevét s így tovább. Erre a czélra kapni nyomatott ú. n. 

 ettikettákat (ára 60 — 70 kr.) Azoknak a fajoknak a számára, a 

 melyekkel még nem bírunk, kis hézagot hagyunk, nehogy minden 

 újabb szerzemény után újra kellessék tűzdelni. A dobozokba időről- 

 időre gombostűre alkalmazott vattapatnaton szénkéneget teszünk, 

 mely minden parasitát megöl. Ha ezt elmulasztottuk és egyik- 

 másik lepke alatt rágóport veszünk észre, azt egyszerűen benzin- 

 nel is leönthetjük, mely se a színt, se az alakot nem változtatja 

 meg. Kívánatos, hogy a gyűjtemény télen át ne legyen fűtetlen 

 szobában, különösen ne álljon nedves helyiségben, vagy nedves 

 fal mellett. Ily esetben könnyen megpenészednek az állatok. Az 

 ilyeneket gyakran meglehet még menteni, ha néhány órára száraz 

 helyre teszszük és alkohol s carbolsavból készült oldatba mártott 

 finom ecsettel a penészt óvatosan leszedjük. Mielőtt azonban a 

 lepkét a gyűjteményben elhelyeznők, okvetlenül győződjünk meg 

 a felől, mely nemhez és fajhoz tartozik, és ha azt meglevő ábrák 

 után pontosan és biztosan meg nem határozhatjuk, el ne mulasz- 

 szuk azt tapasztaltabb gyűjtőnek megmutatni, vagy meghatározás 

 végett beküldeni. (A meghatározásra e lapok szerkesztősége is 

 szívesen vállalkozik) Nincsen bosszantóbb, mint fauna-jegyzékben 

 oly állat nevével találkozni, mely az illető vidéken egyáltalában 

 elő nem fordulhat. A. A. L. 



A japáni selyemtenyésztésröl jelent meg közelebb figyelemre 

 méltó mű, melyet a m. kir. földmivelésügyi minister megbízásá- 

 ból írt B o 1 1 e János, a görzi cs. k. gazdasági kísérleti állomás 

 igazgatója. Ez a mű Japánban tett tanulmányi úton szerzett ta- 

 pasztalatok alapián készült és kimerítően tárgyalja a selyemtenyész- 

 tés történetét, az eperfa mívelését, a selyemhernyók tenyésztését 

 és betegségeit, valamint a selyem-ipari és statistikát. 



Az alma- ormányos irtása. Az Ai/ithonomus pomorwm a gyü- 

 mölcsfák s egyéb kerti növények rügyeibe és hajtásaiba rakja le 

 petéit, a kikelő álcza azután a rügyet vagy hajtást tönkre teszi. 

 Irtására Jokisch C a fáknak mésszel való bemázolását hiába 

 valónak mondván, a mésztejjel való permetezést ajánlja, mely ta- 

 vaszkor 8 — 14 nappal a virágzás előtt és novemberben alkalma- 

 zandó. Ez a szer igen hathatósnak bizonyult az Arthonomiis pyri 



