Különfélék. 



rajzának keletkezése és többféle változása felől. A harmadik közie- 

 mcin „Újguineai lapos férgek" dr. Rátz István tollából való 

 és három új galandféregnek leírását nyújtja a szükséges rajzok 

 kíséretében E fajok egyike gyűjtőjének, Biró Lajos-nak nevet 

 viseli mint lehthyotaenia Birói. Ezt követi M a 1 1 á s z József 

 dolgozata „A Loxocarabus alnemről" czímen, mely részletes leírást 

 nyújt a Carabus obsoletus-(a]ról és varietásairól, továbbá a Carabus 

 procerus-TÓ] és egy új fajváltozatáról. A kisebb közlemények 

 között dr. Kertész K á 1 m á n-nak két czikkét : „A világ bögöly- 

 féléinek jegyzéke" és F icaibi E. „Venti specie di zanzare 

 (Culicidae)" czímen, továbbá Csíki Ernő könyvismertetését ta- 

 láljuk a következő czím alatt: „Die Pusztenflora der grossen 

 ungarischen Tiefebene von Franz Woenig." 



Pterogon Proserpina Pali. M'vdőn a Vlara-szoros és Trencsén- 

 Tepla közti vasút építésénél el voltam foglalva, a nyarat csalá- 

 dommal Felső-Szernyén töltöttem és itt a Vág partjának kövezete 

 közül kinőtt Epilobiumon a nevezett faj hernyóját találtam. Ezentúl 

 több figyelmet fordítottam erre a növényre, még pedig bő ered- 

 ménynyel, mert egy hétnek lefolyása alatt 183 hernyót szedtem 

 össze, az egyúttal szintén Epilobiumon talált elpenor és galii her- 

 nyókat nem is számítva. Az állomástól szemben, az árkokból le- 

 folyó víz mintegy 50 Q méternyi mocsarat képezett, a melyben 

 ölnyi magasra nőtt az Epilobium : ez volt a szinte kifogyhatatlan 

 lelhely. Rendszerint napjában 15 — 20 hernyót találtunk itt, és 

 ha azt hittem, hogy már összeszedtük mind, másnap megint annyi volt. 

 Több volt a barna, mint a zöld hernyó, s a legtöbbjét nem magán 

 a növényen, hanem a földön, a gyökereknél vagv a sárban, szóval 

 árnyékban, hűvösben fekve találtam ; de a még ki nem fejlett hernyók 

 éjjelre táplálkozni bizonyosan felmásztak a növényekre, a mire a 

 lekopasztott szárak is következtetni engedtek. Mindezeket a her- 

 nyókat egy nagy, mintegy 1 köbméter tartamú ládába tettem s 

 azt a felső-szernyei pályaudvar eresze alatt helyeztem el. Egyszer 

 éjjel nagy zivatar volt, és mivel az ereszvíz épen a ládát érte, ez 

 a nedvességtől annyira megvetemedett, hogy reggelre nagy nyilasok 

 és szakadások mutatkoztak, a mel veken át a hernyók fele meg- 

 szökött, de ezek egy részét a síneken és a sínek közt levő kavi- 

 cson újra megtaláltam. A ládában húsznál több elpusztult hernyó 

 volt, a melyek a puszta megérintésnél bűzös lévé estek széjjel. 

 Ez így ment napról-napra : mindig kevesebb lett az egészséges 

 hernyó, úgy hogy összesen vagy 30 bábot s ezek után mindössze 

 ket szép lepkét kaptam. A hernyók legnagyobb része vagy meg 

 volt szúrva, vagy oly járványban pusztult el, a mely más fajok- 

 nál is előfordul, kivált ha azok szokatlan nagy tömegben lépnek 

 fel. Ezt a járványt a következő fajoknál figyeltem meg: Psilura 

 monacha- és Heliothis peltiger-en Namiesten, Morvaországban; 

 DeiUphila euphorbiaen 1886-ban Lateinban, Brünn mellett, a hol 

 300 hernyó után alig kaptam "20 egészséges bábot ; Bombyx tiifolü- 

 és Lasiocampa pinin Stomfán és Bécs környékén; Arctia caján 

 a budai Svábhegyen, a hol ezrével volt ; csaknem minden máso- 



