;)2 Mocsáry Sándor. 



nagy nehézséggel jár. Többnyire selymes vagy bársony feketék, 

 nagy karmazsinpiros, néha a hegyén fekete tüskékkel. S e tekin- 

 tetben némileg hasonlók a nálunk szintén a farkasalmán (Aristo- 

 lochia clematitis) élő Thais Polyxena S c h i f f. nevű csillagosszárnyú 

 lepkéhez. Erős tüskéi meglehetősen hatalmas fegyverül szolgálnak 

 a parasiták : az Ichneumonidák, azaz a fürkésző darazsak s a 

 légyfélék ellen ; s ez az oka, hogy sem R i b b e, sem Wahnes, 

 kik pár ezer hernyót neveltek, parasitát nem észleltek. A hernyók 

 felnevelése nagy nehézséggel jár, mert inkább elvesznek, mintsem 

 rendes tápnövényükön kívül más növényhez hozzányúljanak. 

 Hernyó-állapotuk négy hétig tart, s ekkor a tápnövénytől távol 

 függő levelet vagy ágat keresnek, a melyre magukat selyemszá- 

 lakkal megerősítve átalakulnak. Magasra nem igen szeretnek menni, 

 hanem a földtől csak egy vagy másfél méter magasságban bábo- 

 zódnak. Egy-két nap, ritkán három nap múlva bábbá változnak, s 

 ez az időszak a legkritikusabb a hernyók életében, mert 100 her- 

 nyóból alig lesz 25 báb és 10 lepke. A bábállapot mintegy négy 

 hétig, más fajoknál 35 — 40 napig tart. A kis hernyó többnyire 

 zöldes vagy világos sárga, s a 2 — 3 mm. átmérőjű petékből 8 — 12 

 nap múlva kel ki ; ekkor némelyik már 4 — 5 mm. hosszú s kifej- 

 lődve 70 — 90 mm. hosszúságot ér el. A kis hernyók igen élénkek 

 s gyorsan mozognak egyik levélről a másikra, melynek alsó lapját 

 előszeretettel keresik fel. Vedlésük alatt s után igen puhák és 

 finomak, s ekkor nagyon kivannak téve a hangya k és madarak 

 pusztításainak. Sokat szenvednek hasmenésben is, főleg az esős 

 évszakban, mert a tápnövény nedves lesz, s a hernyók túlságosan 

 sok vizet vesznek magukba. 



Hernyókat, bábokat és lepkéket az egész éven át találni ; de 

 úgy látszik, az esős időszak mégis a főideje kifejlődésüknek, mert 

 ekkor található a legtöbb hernyó és báb. A lepkék színezetére 

 nézve nagy befolyása van a talajnak, hol a tápnövény terem. 

 Nem nagyon szaporák, m j rt a nőstény csak mintegy 20 petét 

 tojik és pedig kí'lönféle helyekre; egy-egy növényre legfeljebb 

 3 — 4-et. A hernyók többnyire egyenkint és nem társaságban élnek. 



Minthogy a hernyók és bábok sok viszontagságnak vannak 

 kitéve, a faj hogy ki ne haljon, a természet szépen gondoskodott 

 róluk azáltal, hogy a nőstényeknek egyszerű ruházatot adott s 

 mindig több nőstény kél ki, mint hím, melyek igen valószínűleg 

 több nősténynyel is párosodnak. 



A Troides- faj oknak röpülésé nehézkes, lassú s inkább lebegő, 



