96 Ch. Chernél István. 



fítják. Ők az igazi farontók ellenségei. A harkályoknak, — a 

 nyaktekercsnek különösen — kedves eledelük a hangyák is s a 

 nagy fakopáncs kivált a iák magvait is kedveli. Működésük a mi 

 viszonyaink közt túlnyomóan hasznos. A fakúsz, czinegék s a velük 

 szövetkező királykák egész tevékenységük tervszerűségével és 

 módjával - - mire már fentebb utaltunk — leghasznosabb rovar- 

 pusztítóink közé tartoznak. 



E nagyjában vázolt kép, azt hiszem, elegendő tanulságot 

 szolgáltat. A madárélet gazdaságunkra közönyös nem lehet, káros 

 bizonyos esetekben, túlnyomóan azonban hasznos; a rovartáplálék 

 révén mindenesetre. A rovarevők is, mint a magevők a dudvák 

 elhatalmaskodásának leküzdésében a rovaroknak bizonyos területen 

 való túlságos elszaporodása alkalmával közös erővel támadják 

 meg azokat, különböző fajok — olyanok is, melyek máskor csak 

 mellesleg ették az illető rovart - - egyesülnek s tizedelik őket, 

 noha ép úgy, mint a ragadozók és szövetségeseik az egérjárást, 

 ők a rovarcsapást, ha már kitört, elfojtani nem bírják. Ez már 

 ném az ő feladatuk, mert ismételjük, a madarak 'csupán a rendőri 

 s nem a katonai hatalmat képviselik az állatok közt. Ők mint a 

 felsőbbrendű állatok mind, ilyen veszedelmekkel szemben merőben 

 megelőző tevékenységet, folytonos korlátozást fejtenek ki. Ha 

 mégis időjárás, a termesztés zsúfolása, túlsága jobban kedvez a 

 bajnak, mint hogy azt tovább megakadályozhatnák, az nem rajtuk 

 múlik, mert megtettek minden lehetőt s késleltették azt, sőt tán 

 elejét is vették volna, ha elegendő, a viszonyokhoz mért számban 

 népesítették volna a területet. S ez az, a mi gondolkozóba ejtheti 

 az embert, aki számít és mérlegel. Igen, valósággal igaz: sok függ 

 attól, micsoda számarányban állanak a madarak a cultura szolgá- 

 latába szegődött természethez; mert az arány nem lehet ugyanaz, 

 mint volt akkor, mikor a természet ősi érintetlenségében mosoly- 

 gott. Sajnos azonban, hogy épen azok az ingyenes, javunkra 

 dolgozók fogynak a cultura térfoglalásával, melyekre megfelelőleg 

 nagyobb számban volna szükségünk. 



