4 Dr. Horváih G 'za. 



test, em'ítette fel. King new-yorki orvos 1883 ban azonban már 

 egyenesen és határozottan reá mutatott a szúnyogokra, mint a 

 malária ti rtesztőire. 



Az első kísérletek ebben az irányban meddők maradtak s a 

 szúrnotok bűn (eszességet nem sikerült bebizonyítani ; míg végre 

 Ro*s angol katona-orvos Kelet-Indiában 18&7-ben reá jött, hogy 

 nem minden szúnyog terjesztheti a maláriát, hanem csak bizonyos 

 szúnyogfajok azok t. i., a melyeket az állattani systematika az 

 Anophr/es-nembe soroz. Ugyanerre a felfedezésre jutóit 1898-ban 

 Grassi Olaszországban s az azóta megejtett számos kísérlet, meg- 

 figyelés és kutatás alapján most már meglehetős tisztán és vilá- 

 gosan áll előttünk a malária terjedésének s ebben az Anophelesek 

 szerepének kérdése 



Mindnyájan tudjuk, hogy a szúnyogok vérszívó rovarok, 

 melyek melegvérű állatok vérevei táplálkoznak. Azt is tudjuk, 

 hogy csak a nőstény szúnyogok ilyen vérszopók, míg a hímek 

 egészen ártatlanok és legfeljebb csak a virágok nektárjával táplál- 

 koznak. Ha tehát egy nőstény szúnyog valamely maláriás ember 

 vérével megszí jja magát, világos, hogy a vérrel együtt bizonyos 

 számú plasmodíum is belekerül a gyomrába. A dolog lényege 

 azon fordul meg, hogy mi éri ott a szúnyog gyomrában a plas- 

 modiumokat. A legtöbb szúnyog, tehát közönséges szúnyog {Culex 

 pipiens) gyomrában is a plasmodiumok elpusztulnak', megemész- 

 tetnek, ép úgy, mint a többi vérszívó rovar, a bolha, a házi po- ■ 

 loska stb. gyomrában. Nem így történik ez azonban az Anophele- 

 sek gyomrában; ebben nem pusztulnak ed mind, hanem részben 

 tovább fejlődnek, és bekerülnek a szúnyog nyálmirigyeibe, a honnan 

 aztán, ha az illető szúgyog ismét megcsíp valakit, a csípés alkalmával 

 a szúrási sebbe behatoló nyál ival egy más ember vérébe jut iák. 

 Az Anophelesek közvetítő szerepe e szerint abból áll, hogy 

 először ők maguk fertőződnek plasmodiumokkal, s aztán viszont 

 egy más embert fertőznek velők. 



Mielőtt e tar^y fejtegetésében tovább mennék, legyen sz i- 

 bad előbb még az An opheleseket pár szóval bemutatnom Ezek 

 első látásra igen hasonlítanak a mi közönséges szúnyogjainkhoz, 

 a Culexekhez, s ezektől abban különböznek, hogy szárnyaik több- 

 nyire pettyesek es h< gy szívaskö ben nem vízszintesen, hanem 

 majdan függélyesen t« 'tágast állva nyugszanak. De esek nem ere- 

 szen bi/.tos bélyegek a felismeiesre, mert néha az ártatlan Culex- 

 fajoknál is előfordulnak. A legbiztosabb és leglényegesebb ismertető 

 jel az nogy míg a Culex fajok nőstényeinél a tapogatok igen 



