2 Csíki Ernő. 



a lithographiához szükséges kövek keresése közben figyelmessé 

 lett a különféle kövületekre, különösen csigákra, később a mostan 

 élőket is tanulmánya tárgyává tette, a fiúnak tehát meg volt adva 

 az alkalom, hogy a természet titkaival már korán megismerked- 

 hessek. Tanulmányait a nagyszebeni gymnasiumon, majd a jog- 

 akadémián végezte, közben jeles tanára Fuss Mihály esAckner 

 kíséretében beutazta Erdélyt, mindenütt szorgalmasan gyűjtve. A 

 jogakadémia elvégzése után a cs. k. kamarai erdőgondnokságnál 

 kapott állást, de azt 1848-ban elhagyta és belépett az osztrák 

 császári hadseregbe. 



Katonai pályája rövid volt. 1849 tavaszán, mikor derék hon- 

 védeink bevonultak Nagyszebenbe, a császári hadak a közeli vö- 

 röstoronyi szorosoi át Oláhországba menekültek, így B i e 1 z is, 

 ki akkor hadnagyi rangot viselt. Oláhországban Bukarestig jutott, 

 útközben katonáival bogarakat gyűjtetvén. Ezen előre nem látott 

 expeditió eredményeit visszatérte után, 1849. végén közölte az 

 újonnan alakult szász természettudományi egylet kiadványaiban 

 „Beitráge zur Káferfauna der Walachei" czímű értekezésében, 

 mely egyszersmind első kísérlete volt az irodalom terén. Ezen 

 időben S c h u r, neves botanikus értekezvén a természetvizsgálás 

 állapotáról Erdélyben, az akkor még csak 22 éves Bielz-ről elis- 

 merőleg nyilatkozik, felemlítvén, hogy ő (B i e 1 z) van a legszebb és 

 leggazdagabb bogárgyűjtemény birtokában, ő isir.eri legjobban Er- 

 dély bogarait, de azért a többi állatcsoportokat sem hanyagolja 

 el és hogy egy nagy herbáriumot és ásványgyűjteményt is állított 

 magának össze. 



A szabadságharcz lezajlása után újra hivatalt vállalt és pedig 

 1850. őszén Déván, mint fogalmazó a kerületi főnökségnél műkö- 

 dött, de csak rövid ideig, mert 1851-ben a pénzügyi pályára lépett, 

 újra Nagyszebenbe került és ez évben családi, tűzhelyet is alapított. 

 Ezen a pályán csak pénzügyi titkárságig vitte, mert különösen föld- 

 rajzi és statistikai munkálatai folytán 1869-ben Budapestre került 

 az Országos statistikai hivatalba, hol 1871-ben már mint ministeri 

 titkárt találjuk. Nemsokára újra Erdélybe jött, mint a szászföldnek, 

 1876-ban pedig, ennek megyékre való felosztása után, mint Szeben 

 megye tanfelügyelője, mely alkalommal a királyi tanácsosi czímet 

 is megkapta. Részt vett több ízben a hazánk és Oláhország közti 

 határ rendezésére kiküldött bizottságok működésében. Egy ilyen 

 alkalommal súlyos szembajt szerzett, melynek folytán először egyik> 

 majd 1878-ban másik szemére is megvakult, úgy hogy kénytelen 

 volt nyugalomba vonulni. 



